CINCI PÂINI ȘI DOI PEȘTI

Marcu 6:30-44

Isus le-a zis: „Eu sunt Pâinea vieții.” Ioan 6:35 .

R 5087 W. T. 15 august 1912 (pag. 265-266)

Când cei doisprezece apostoli s-au întors la Isus, ei au exclamat: „Chiar și dracii ne sunt supuși în Numele Tău”. Dar El le-a zis: Nu vă bucurați în special pentru aceasta, ci bucuria voastră specială să fie că numele voastre sunt scrise în ceruri. Ei i-au explicat lui Isus exemplul din călătoria lor și ceea ce dăduseră ca învățătură; și El i-a chemat la o parte într-un loc pustiu ca să se odihnească un timp, din cauza mulțimii și din cauză că nu avuseseră nici timp să-și ia hrană. Așa că s-au dus în astfel de loc cu o corabie. Dar s-a dus și vestea, iar mulțimea a mers pe jos din diferite cetăți.

Isus nu avea timp pentru Sine. Întreaga Sa viață a fost devotată și dată ca sacrificiu viu în serviciul divin, în hrănirea oilor turmei lui Iehova, și, bineînțeles, și a oilor Sale, pentru că tot ce era al Tatălui era și al Lui. În timp ce privea mulțimile, a simțit o compasiune fierbinte pentru ele. Le-a văzut nevoile: „Erau ca oile fără păstor”; și a continuat să-i învețe.

Dar, ar spune cineva, nu aveau ei sinagogi și citire regulată a Scripturilor? Nu aveau cărturari, farisei, preoți și leviți? Cum erau ei fără păstorire? O, bine, aveau suflete flămânde, pe care formalitățile, ceremoniile, ritualurile și sarcinile puse asupra lor nu le puteau satisface. Ei doreau de fapt „Pâinea Vieții” pe care o avea Isus — care era Isus, căci El personifica Adevărul. De ce atunci nu l-au primit? Care era apărarea lor? Ei erau legați de superstiție, prejudecată, frică de om, tradițiile bătrânilor și împotrivirea celor mari și învățați din timpul lor.

Oare nu întrebau ei adesea: „A crezut vreunul dintre cărturari și farisei în El?” Apoi: „Nu cumva cei mari vor fi cunoscut cu adevarat că El este Hristos?” Oamenii obișnuiți întotdeauna se raportau la cei învățați. De aceea cei învățați au o responsabilitate mai mare. Isus le-a declarat: „Voi ați luat cheia cunoștinței”; nici voi nu vreți să intrați în favoarea lui Dumnezeu, nici nu vreți să permiteți altora care doresc să intre. Luca 11:52.

Și nu este acest lucru adevărat în mare măsură și astăzi? Învățații din colegiile și de la amvoanele importante le spun oamenilor că Biblia nu este Mesajul Divin pe care Isus și apostolii l-au declarat că este. Ei spun poporului că Moise și profeții n-au scris cărțile atribuite lor; și astfel spun indirect oamenilor că Isus și apostolii au fost înșelați când Isus a spus, „Moise a scris despre Mine”, și profeții Isaia și Ieremia au spus așa și așa. Astfel oamenii devin tot mai necredincioși în privința Bibliei.

Dar ce vor da învățătorii mari și învățați de astăzi maselor ca parte satisfăcătoare pentru suflet în locul Bibliei? O, ne spun ei, „Aceasta este vestea bună, Evanghelia: Strămoșii voștri au fost maimuțe; predomină o lege a Evoluției. Ca rezultat, noi am ajuns unde suntem. Nu avem nevoie de nici un Mântuitor, pentru că n-am avut nici o cădere. N-avem nici un Răscumpărător, pentru că dacă am fi restaurați la starea noastră originară aceasta ar face din noi maimuțe. Dumnezeu a permis legea Evoluției să opereze în voi și în copiii voștri. Astfel voi trăiți în copiii voștri și curând veți ajunge pe un plan foarte înalt de existență — nu înseamnă că voi veți avea o cunoștință despre aceasta, căci veți fi morți, dar în locul vostru, copiii voștri vor avea acea bucurie”.

Ce există în acestea ca să satisfacă sufletul flămând? O, nimic! Nu-i de mirare că se ridică plângeri din toată creștinătatea că publicului nu-i mai pasă să meargă la biserică; aproape că sunt mituiți să meargă, nici chiar cu atracțiile vorbirilor talentate și a corurilor care cântă muzică de operă, și nici chiar de spectacolele de estradă și de fleacurile lumești n-ar fi atrași. Vai! De ceea ce avem nevoie este ca tot poporul Domnului să-și unească inimile și glasurile în vestirea Evangheliei pe care au învățat-o Isus și apostolii — Evanghelia Împărăției — Împărăția lui Mesia — și lucrarea glorioasă pe care ea o va îndeplini pentru oameni, și privilegiul glorios care va fi, să obținem o parte în acea Împărăție. În mod sigur frecventarea bisericii va fi mai bună și fără vreuna din atracțiile și zorzoanele care acum sunt considerate necesare. Haideți, cu o inimă și cu o minte să ne întoarcem la mesajul Evangheliei Noului Testament.

COMPĂTIMIREA LUI ISUS

Mulțimile în entuziasmul lor plecaseră de acasă într-o călătorie lungă fără a-și face pregătiri necesare pentru hrană. Ucenicii au recomandat ca adunarea să se încheie și oamenii să fie trimiși acasă. Isus a sugerat: „Dați-le să mănânce”. Dar ei au declarat că nu aveau nimic cu ce să hrănească atât de mulți, și chiar dacă ar merge ei să cumpere ar costa mult chiar pentru o porție satisfăcătoare.

În final au găsit cinci pâini și doi pești. La îndrumarea lui Isus au așezat mulțimile în grupuri pe iarbă, și cele cinci pâini și cei doi pești, sub binecuvântarea cerească, au fost împărțite și împărțite, din nou și din nou și din nou, până când toți au avut porții și au mâncat pe săturate; și firimăturile au fost în cantitate de douăsprezece coșuri, în timp ce acei care au mâncat au fost în număr de 5.000.

Acest miracol minunat nu numai a dovedit compătimirea Domnului nostru, ci și a spus poporului multe în favoarea puterii divine care era în Marele Învățător; dar există încă o lecție pe care aceasta ne-o dă ca învățătură. La fel ca toate minunile pe care Isus le-a făcut, aceasta a fost numai o altă licărire sau ilustrare a gloriei Sale viitoare și a binecuvântărilor care vin. Cel care a dat pentru hrănirea celor 5.000 va fi în curând Marele Împărat al Gloriei, a cărui Împărăție se va întinde de la o margine a pământului la alta și va aduce binecuvântarea și reîmprospătarea întregii omeniri.

Acest miracol ne vorbește despre puterea pe care o va avea Domnul nostru atunci pentru a Se îngriji de necesitățile întregii lumi. Adevărat, noi nu așteptăm ca în timpul domniei lui Cristos lumea să fie hrănită în mod miraculos, ci mai degrabă potrivit cu promisiunea Scripturii: „Pământul își va da rodul”; apoi: „Voi chema grâul și-l voi înmulți” etc., etc. Dar în special hrănirea mulțimii ne amintește despre faptul mărturisit în textul nostru că Isus este „Pâinea Vieții” — prevederea divină pentru necesitățile întregii lumi.

„EU SUNT PÂINEA VIEȚII”

După cum Biserica se împărtășește acum de meritul jertfei lui Cristos, și devin membri ai Corpului Său, o singură Pâine, și astfel sunt făcuți părtași Vieții veșnice prin El, tot așa la timpul cuvenit al lui Dumnezeu Pâinea din Cer va hrăni mulțimile Pământului. În timpul miei de ani ai domniei Sale, Pâinea Vieții va fi distribuită gratis întregii omeniri. Acea Pâine a Vieții este Adevărul — în special Adevărul legat de marea lucrare de răscumpărare a lui Isus. El trebuie să fie Pâinea Vieții pentru lume, pentru că El a cumpărat lumea cu sacrificiul vieții Sale. Din Pâinea care S-a coborât din Ceruri pot toți să se împărtășească gratis și să trăiască.

Biserica însă, în timpul de acum, are un alt privilegiu, de care lumea în viitor nu va avea parte, și acela este reprezentat prin „paharul” Domnului. „Paharul” Lui pentru noi reprezintă privilegiul de a suferi cu El și de a deveni comoștenitori în Împărăție.