PROMISIUNEA INSPIRATOARE A DOMNULUI NOSTRU ISUS

„Fii credincios până la moarte și-ți voi da cununa vieții.” Apoc. 2:10

W. T 15 Iunie 1916 (pag. 189)

Acestea sunt cuvintele Domnului nostru glorificat, date prin Sf. Ioan Revelatorul pe Insula Patmos. Acest îndemn emoționant îi este dat Bisericii, celor care au făcut un contract special, un legământ special cu Domnul. Invitația din prezent, de a suferi cu Isus ca să putem domni cu El, implică obținerea unui loc de membru în corpul Său. Membrele Sale sunt ucenicii Săi; ei au fost invitați să umble pe urmele Sale.

Se cere ca aceștia să continue să stea ferm în credința care la început i-a condus spre a face o consacrare. Ei trebuie să continue în această atitudine prin reputație bună sau prin reputație rea, să-L urmeze pe Conducătorul lor „oriunde El merge”. Ei nu trebuie să slăbească pe tot parcursul călătoriei. Lumea, corpul și adversarul vor încerca să-i facă să se schimbe și să se întoarcă — vor încerca să-i facă să creadă că invitația pe care au primit-o este un lucru imposibil de atins, intangibil.

Un serv credincios este unul care se dovedește vrednic de încrederea stăpânului său, unul în care se poate avea încredere întotdeauna. Noi ne dovedim zilnic loialitatea sau neloialitatea. „Domnul Dumnezeul vostru vă încearcă.” El ne încearcă să vedem dacă suntem vrednici — să vadă dacă Îl iubim pe El mai mult, sau pe noi înșine, să vadă dacă încrederea noastră în El este așa încât noi vom pune deoparte orice altceva pentru a câștiga acest mare premiu pe care El ni l-a oferit, să vadă dacă urmăm un simplu impuls, să vadă dacă noi încercăm să obținem acest lucru minunat, această coroană a vieții, fără să socotim prețul.

Într-una din pildele Sale, Domnul nostru îi prezintă pe unii care, atunci când se ridică soarele persecuției, nu sunt suficient de loiali față de dreptate încât să reziste. Ei se poticnesc. Ei se veștejesc. Deci acest cuvânt credincios pare să semnifice în special loialitate, de asemenea incluzând ideea de a fi plin de credință. Copiii lui Dumnezeu trebuie să fie plini de credință, și din aceia în care Dumnezeu poate avea credință — din aceia care se dovedesc vrednici de toată încrederea Lui.

Domnul nostru le va spune acestora cu totul credincioși până la sfârșitul alergării: „Bine, rob bun și credincios; ai fost credincios peste puține lucruri, te voi pune peste multe lucruri; intră în bucuria Stăpânului tău”. Aceștia vor avea o „Cunună a Vieții”. Loialitatea lor trebuie să fie dovedită chiar până la moarte. Aceasta nu înseamnă doar că ei vor muri ca o consecință a consacrării lor față de Domnul; fiindcă vor fi două clase dintre aceia care mor astfel — Turma Mică va muri ca sacrificiu, iar Turma Mare va muri prin „nimicirea cărnii, pentru ca duhul să-i poată fi mântuit în Ziua Domnului Isus”.

„Până la moarte” în textul acesta, prin urmare, ar însemna o credincioșie care să persiste până când sacrificiul se sfârșește în moarte, o credincioșie care este gata să se confrunte cu moartea în orice moment, care va duce la îndeplinirea legământului de sacrificiu până la încheierea lui.

COROANA NEVEȘTEJITĂ A VIEȚII

Ideea în legătură cu primirea coroanei este că aceasta conferă mare onoare. La jocurile olimpice din vechime se dădea o coroană făcută de obicei din frunze de laur; și marii învingători pe câmpurile de luptă primeau coroane de laur — laurul fiind un arbust sau copac veșnic verde care simbolizează ceea ce durează. Apostolul a folosit această ilustrație pentru a reprezenta înalta onoare care va fi acordată Bisericii credincioase. Un mare premiu se va da. O alegere este în curs. Depinde de fiecare individ să-și facă chemarea și alegerea sigură. 2 Pet. 1:10, 11.

Fiecare, fiind victorios, va primi o coroană a vieții. Aceasta nu va fi o coroană care se va veșteji repede, ci o coroană a vieții veșnice. Și nu numai atât, dar Domnul ne arată că această coroană a vieții veșnice va fi o coroană a vieții superioare — viață pe planul cel mai înalt. Cei care vor ajunge la restabilire în timpul vârstei Milenare vor avea viață veșnică pe plan uman. Dar această Coroană a Vieții dată celor „mai mult decât învingători” va fi chiar cea mai înaltă formă de viață spirituală — nemurirea — cu mult deasupra tuturor celorlalte planuri de viață, ca răsplată deosebită pentru că sunt învingători în această alergare. „Să alergăm așa încât s-o obținem”. Ținta este aproape!

„Aleargă suflete neînfricat
Spre datoria ce-ți stă-n față strălucind
Chiar dacă-ți stă în jur deșert învăpăiat
Apoi Iordanuri curg și se revărs mugind.
Ținutul de această parte de Iordan
Nu-i a ta parte binecuvântată de întâi-născut
Grăbește-te și afl-acel Canaan
Și intră în odihnă cum ți-a fost făgăduit”.