FĂRĂ PREJUDECĂȚI NAȚIONALE

R5787b W. T. 15 octombrie 1915 (pag. 317-318)

Dragă frate Russell:

După câteva luni de meditare și rugăciune asupra acestei probleme m-am hotărât să-ți scriu aceste rânduri. Vreau mai întâi să precizez că scriu în calitate de frate creștin și că nu există nici o răutate sau reavoință în acțiunea mea. Cu siguranță n-aș vrea să-ți îngreunez sarcina. Voi scrie despre ceea ce mie mi se pare a fi o inechitate și o nedreptate în articolul tău din „Turnul de veghere” în legătură cu războiul. Este de neînțeles de ce a trebuit să găsesc acest lucru la un om care nu este numai creștin, dar care, după cum cred eu, este „servul credincios” despre care a vorbit Cristos.

În multe articole scrise de la începutul războiului, cu 14 luni în urmă, te-ai referit la acest eveniment, lucru pe care îl consider nu numai potrivit, dar și necesar, deoarece arată iarăși exactitatea Cuvântului Domnului. Ai arătat că civilizația umană nu este decât o laudă deșartă. Și așa este. Ai atras atenția asupra cumplitei abateri de la textele Bibliei. Un creștin nu poate fi decât categoric de acord cu toate acestea. Pentru a arăta acest lucru, ai adus ca dovadă încălcările de lege ale Marii Britanii, ipocrizia slujitorilor (bisericii — n.t.) britanici și canadieni. Corect. Am citit și despre alte denaturări făcute de episcopul de Londra și de alți capelani de frunte, care mi-au tulburat inima. Cu cât mai fără frică scrii aceste lucruri, cu atât mai bine.

Dar chiar înainte de război aveai obiceiul să citezi păcatele britanice ca și ilustrații ale răului. Asuprirea Israelului de către filisteni și de către alte neamuri este constant explicată prin referiri la conducerea britanică în India, de exemplu. Domnul, probabil, nu aprobă acea conducere așa cum se face. Oare aprobă El conducerea americană în Filipine sau în rezervațiile de indieni din Statele Unite? Dar referitor la asuprirea băștinașilor din Africa de Sud-Vest germană și Africa de Est germană? Metodele din Africa de Sud-Vest germană, care în cele din urmă i-a dus pe herreooși la răscoală, au fost atât de brutale, cum a fost și războiul de exterminare care a urmat, încât nici chiar și un corp de sclavi răbdători cum este Reichstag-ul german nu le-a putut înghiți. Aceste lucruri nu ilustrează cazul la fel de bine, sau au fost poate prea diavolești?

Deși Contele von Bulow a declarat public că războiul este unul din principiile fundamentale ale planului lui Dumnezeu, conform Bibliei nu este așa. Este o simplă afacere umană și ca atare n-am să-mi pierd vremea discutând despre el. Dar nu este greșit a menționa diferitele lui trăsături, așa cum faci tu, în legătură cu Cuvântul lui Dumnezeu. Și aici, lună după lună continui ca și înainte de război. Biata bătrână Anglie trebuie să furnizeze dovada; nobila Germanie continuă a nu fi menționată. N-ai putea din când în când să amintești crimele germane și denaturările germane ale Bibliei pentru a ilustra anumite lucruri? Există vreo îndoială în mintea ta că Germania nu numai că a început acest război, dar l-a și coordonat? A creat ea cu adevărat o astfel de mașină de război și a slăvit războiul numai pentru paradele de la Potsdam? Insiști asupra caracterului „îngrozitor și distructiv” al acestui război, dar niciodată nu menționezi demonul care l-a început. De ce? Cu dragoste în Cristos,
Serv împreună cu tine, W. M. Hahnnemann — Canada

RĂSPUNSUL EDITORULUI

Apreciem scrisoarea de mai sus și explicăm prompt că orice aparentă nedreptate a fost cu totul neintenționată. Departe de noi gândul că Marea Britanie este cea mai rea națiune din lume. Dimpotrivă, îi estimăm pe britanici și pe nord-americani în fruntea listei în privința progresului și civilizației umane. Editorul, fiind american prin naștere și britanic prin obârșie, nu este decât natural să aibă înaltă apreciere față de standardele propriului său neam. Dar acest lucru nu-l orbește și nu trebuie să-l orbească în privința nedreptății și a perfidiei. Dacă a căutat să corecteze aceste rele mai mult decât relele altor națiuni, este din cauza faptului că „Turnul de veghere”, publicat în limba engleză, are mai puține ocazii de a ajunge la vorbitorii de alte limbi sau de a-i ajuta.

Departe de noi gândul că țarul rus și kaiserul german sunt purtătorii de cuvânt și agenții Domnului, iar războinicii lor sunt soldații lui Cristos. Noi știm că ei aceasta pretind. Am arătat deja eroarea unor astfel de pretenții și că înșelarea vine din veacurile întunecate. La început clerul s-a separat de oameni, pe care i-a numit laici. Înălțându-se astfel, au pretins că Împărăția lui Dumnezeu fusese stabilită și că Biserica domnea. La început prin papi, iar mai apoi prin denominațiile protestante, împărățiilor lumii li s-a spus că sunt împărățiile lui Dumnezeu, a căror datorie era să apere Biserica și să se împotrivească ereziei. De-a lungul secolelor dominarea bisericii n-a crescut atât de mult; dar împărățiile și-au menținut puterea și fără îndoială mulți conducători cred că ei sunt desemnați de către Dumnezeu în Împărăția Lui.

((398))

În acest război fiecare națiune pare a se crede poporul favorizat al lui Dumnezeu, a cărui misiune finală este să guverneze lumea. Toți greșesc. Toți sunt pe marginea prăpastiei. Toți vor cădea cu repeziciune de îndată ce Mesia Își va lua marea putere și-Și va începe domnia. După cum declară Biblia, toți vor fi făcuți bucăți ca vasul olarului, sfărâmați ca pulberea, așa cum este ilustrat în viziunea lui Daniel, și nu vor mai avea loc după aceea; vor fi ca și cum n-ar fi fost.

Nu putem să nu compătimim cu acești oameni, pentru că observăm că sunt orbiți de Adversarul, la fel ca și conducătorii lor. Totuși, nu avem nici o înțelegere față de cruzimile lor și considerăm războiul de oriunde, de peste tot, ca ceva diabolic, ca ceva ce are un efect abrutizant asupra tuturor celor angajați în el.

Ne bucurăm că în acest război nu s-au dovedit atrocități personale (în afară de atrocitatea legalizată a războiului) din partea britanicilor și a francezilor, deși s-au demonstrat din partea rușilor, care, pe lângă faptul că au pustiit totul, au împușcat deliberat necombatanți, au scos ochii soldaților germani, le-au pus nasturi în orbite etc., etc. Foarte posibil că acei ruși barbari au fost ațâțați de ceva ce făcuseră nemții împotriva lor. De exemplu, este bine confirmat că nemții au momit o armată rusă de treizeci de mii de oameni într-o mlaștină din care n-au putut scăpa. Relatarea spune că aproape trei sute de soldați germani au înnebunit în noaptea aceea, auzind strigătele și înjurăturile bieților ruși care se zbăteau și mureau în mlaștină.

Nu avem nici o scuză nici pentru turcii semi-barbari și gândim că este foarte posibil ca atrocitățile raportate la adresa lor să fie adevărate. La începutul războiului nemții erau învinuiți de atrocități în legătură cu belgienii — de distrugerea unui întreg oraș și a multor locuitori necombatanți. Dar a venit răspunsul, arătând că aveau o măsură de scuză: că oamenii din acel oraș căutaseră în timpul nopții pe diferite căi să-i otrăvească, să-i înjunghie și să-i desfigureze pe nemți, care aveau deplină stăpânire. Nemții, ca autoapărare și pentru a le da o lecție, s-au răzbunat.

De asemenea îi compătimim pe belgieni, pentru că și-au dat seama că micul lor regat suferea din cauza unei invazii nedrepte a unui vecin mai puternic. Ei n-au înțeles regulile războiului și s-au simțit îndreptățiți să facă orice pentru protejarea libertăților lor naționale. Au fost neînțelepți în aceasta și au suferit.

Nu apărăm invazia Belgiei de către Germania. N-a fost mai dreaptă decât toată înșfăcarea de teritorii practicată anterior de către alte națiuni. Care națiune europeană are mâini complet curate în Africa, India, China? Fiecare națiune a încălcat Regula de Aur a Dreptății furând guvernarea și libertățile altor popoare; dar fiecare a pretins că făcând astfel nu numai că și-a promovat propria bunăstare, dar și că a adus mai mari binecuvântări pentru poporul cucerit. Și presupunem că Germania va pretinde același lucru. În realitate, mândria și egoismul se află în spatele înșfăcării teritoriilor de către marile națiuni și nu o influență binevoitoare și o încercare binevoitoare de a binecuvânta familiile pământului. Împărăția lui Mesia va fi cea care îi va binecuvânta cu adevărat pe toți oamenii, fără egoism, și spre binele lor cel mai înalt.

ADEVĂRATA CAUZĂ A RĂZBOIULUI

După cum toți oamenii bine informați știu, războiul prezent a dospit de patruzeci de ani. De când Germania s-a apărat cu succes în fața francezilor și a luat două provincii franceze ca compensație, francezii au fost porniți pe revanșă — răzbunare. Cu numai jumătate din populația Germaniei, armata franceză a fost menținută timp de patruzeci de ani pe picior de război, uneori mai numeroasă decât armata germană, care de asemenea a fost menținută într-o stare de înaltă eficiență militară necesară pentru apărarea ei. Între timp Rusia, ca prietenă a Franței, a organizat o armată imensă. Oamenii bine informați știu de ani de zile că aceste două națiuni au intenția să zdrobească Germania cu prima ocazie favorabilă.

Germania a simțit că însăși existența ei depindea de menținerea unei organizații militare puternice, capabilă să combată inamicii de ambele părți. Între timp economia, eficiența și înțelepciunea care au guvernat în mod minunat, i-au întărit pe nemți și au făcut din ei o națiune bogată și puternică. Tineretul german, altădată primitiv, stângaci, stupid, nu numai că și-a făcut serviciul militar pregătindu-se ca soldați, dar în același timp s-a și educat. Acest lucru i-a scos pe nemți din făgașul pe care au fost de secole și i-a făcut unul din cele mai strălucite popoare din lume. Ochii lumii doar se deschid la aceste lucruri pe care războiul le demonstrează.

Între timp, pe măsură ce economia și administrarea germană au adus prosperitate, comerțul german a crescut, vasele comerciale și vapoarele cu aburi germane din întreaga lume sunt practic singurele rivale ale britanicilor, care de secole au fost stăpânii mării. Cu un comerț în creștere, Germania a tânjit în mod natural după o flotă corespunzătoare. Ambiția sa după comerț și după o flotă au dus-o la acest război. Franța și Rusia s-au temut să întreprindă un război și au stat pe gânduri ani de zile. Marea Britanie s-a temut să nu-și piardă locul de invidiat ca stăpână a mării și a considerat că este necesar să nu i se permită Germaniei să devină un rival mai mare. Diplomația britanică a încurajat Rusia și Franța și le-a făcut să creadă că vor avea sprijinul britanic în război.

Germania a recunoscut că mobilizarea armatei ruse în apărarea Serbiei a fost începutul complotului național pentru distrugerea Germaniei, început cu patruzeci de ani în urmă. Și-a dat seama că dacă ar fi așteptat până ce armatele franceze s-ar fi mobilizat la hotarele ei de apus, iar armata rusă la hotarele ei de răsărit, ea ar fi fost în dezavantaj. Planul ei predeterminat, de autoapărare, a fost să lovească mai întâi pe unul dintre vrăjmași, iar apoi pe celălalt. Căile ei ferate și altele, toate fuseseră aranjate în acest scop. Ea a sperat în asigurările britanice și totuși s-a temut de ceea ce a urmat — declarația de război britanică, aparent în apărarea Belgiei, dar în realitate de teama importanței crescânde a Germaniei — de teama că Britania și-ar putea pierde într-o bună zi stăpânirea ((399)) sa de invidiat asupra mărilor.

În timp ce dezaprobăm metoda germană de luptă cu submarine și expunerea celor neutri și a necombatanților, nu trebuie să uităm că nemții sunt și ei la rândul lor într-o strâmtorare disperată — înconjurați de națiuni care sunt de trei ori mai mari ca ei, iar aceste națiuni caută, pe deasupra, să suprime rezervele de hrană ale Germaniei și în felul acesta să-i înfometeze pe necombatanți. Totuși, ce este oare de lăudat în legătură cu războiul, chiar dacă ar putea fi înscenat ca un meci de box, cu obișnuitele reguli și reglementări ale ringului?

RĂZBOIUL PRIVIT DIN PUNCTUL DE VEDERE AL BIBLIEI

Deci, frate dragă, înțelege că noi compătimim cu oamenii total orbiți, angajați în acest război — fiecare temându-se, fiecare fiind gelos, invidios pe celălalt, nici unul din ei neștiind, neînțelegând Evanghelia Împărăției — a Domniei milenare a lui Mesia care se află la ușă. Înțelege că dezaprobăm submarinele, cuirasatele, biplanele și zepelinele, minele, mitralierele, mari sau mici. Totuși, este timpul ca întreaga lume să recunoască faptul că mare parte din civilizația noastră mândră nu este creștinătate, nici nu este zidită pe temeliile creștinismului, și că, de aceea, dă loc condițiilor mai bune ale Împărăției lui Mesia. Curând „schimbarea” învierii va desăvârși Biserica aleasă a lui Cristos și-i va califica drept regi, preoți și judecători ai lumii. Curând Imperiul lui Mesia își va începe stăpânirea. Curând aceste împărății ale neamurilor vor trece pentru totdeauna. Și aceasta vrem să spunem — să treacă toate imperiile pământești — când ne rugăm, „Vie Împărăția Ta!”

În război nu există nimic blând, iubitor sau asemenea lui Dumnezeu. Este crud, diabolic. Cei care sunt acum pe front se înăspresc, se abrutizează și se pregătesc pentru revoluția și anarhia despre care Biblia arată că va urma războiului. Cine crede că războiul este o afacere delicată și așteaptă multă politețe de la beligeranți este neînțelept și va fi mereu dezamăgit. Mai mult, să nu uităm că toți ofițerii și oamenii mari își vor folosi influența, pu-blic cel puțin, împotriva oricărei forme de barba-rism; dar în rândurile oricărei armate se vor găsi indivizi care trebuie să vegheze neîncetat pentru a nu-și dezonora camarazii. Chiar o astfel de disciplină nu poate fi totdeauna impusă când sunt de trebuință oameni cutezători și când regimente întregi trebuie mai întâi înmuiați cu băuturi îmbătătoare pentru a face pe oameni suficient de nepăsători ca să întreprindă un atac în fața unei morți aproape sigure.