SPIRITUL AJUTORĂRII

„Fiecare dintre noi să placă aproapelui în ce este bine, în vederea zidirii.” Romani 15:2.

R 5412 W. T. 1 martie 1914 (pag. 69-70)

Apostolul Pavel nu spune în textul nostru, cei mai tineri să placă aproapelui lor, nici nu spune, cei mai bătrâni să placă aproapelui lor, ci spune: „Fiecare dintre noi să placă aproapelui” său. Tot poporul Domnului trebuie să aibă interes unul față de altul și în cauza Domnului, și să aibă atâta din spiritul Învățătorului încât să caute să se sacrifice mai degrabă decât să se mulțumească pe sine, în special pe socoteala altora.

Dacă avem spiritul Învățătorului, vom găsi diferite moduri în care vom sacrifica eul fără să așteptăm îndrumări specifice. Legea Iubirii ne va îndemna să acționăm contrar preferințelor noastre naturale, dacă făcând astfel ne vom ajuta unul pe altul pe calea cea bună.

În scrisoarea sa către Biserica corinteană apostolul ilustrează acest principiu printr-o aplicare practică a obiceiului grecesc de a jertfi carnea în templele lor. După ce era astfel jertfită idolilor, carnea era considerată a fi în mod special sfântă. Astfel aproape toată carnea disponibilă era jertfită idolilor, așa încât ori de câte ori cineva dorea să mănânce carne, nu putea găsi din aceea care să nu fi fost jertfită.

((1046))

Cei care veniseră de la idolatrie la creștinism, știau că închinarea la idoli era greșită, căci ei învățaseră că există numai un singur Dumnezeu adevărat. De asemenea știau că nici un rău nu i se făcuse cărnii în sine prin aceea că era jertfită idolilor; căci un idol nu este nimic. Dar ei trebuiau să fie dispuși să se abțină de la carne mai degrabă decât să lezeze conștiința unui frate slab care totuși gândea că acea carne jertfită era sfântă, sau care gândea că era contaminată. Apostolul declară că el s-ar abține cu totul de la carne mai degrabă decât să riște poticnirea unui frate care n-ar putea vedea mai larg, mai adevărat. A poticni pe unul ca acesta ar putea însemna să-l scoată complet de pe cale.

Responsabilitatea pentru influența noastră

Apostolul nu a spus că nu este bine să mănânci carne, ci că el era dispus să renunțe la drepturile și privilegiile sale pentru a edifica pe altul. Aceștia despre care vorbea el nu ajunseseră să aprecieze pe deplin faptul că acestei cărni jertfite idolilor nu i se făcuse nici un rău prin aceasta. A pune carne în fața unei bucăți de piatră nu ar leza acea carne; și astfel a o pune în fața unui idol nu i-ar face rău. Dar sf. Pavel putea mai bine să-și permită să renunțe complet la a mânca acea carne decât să poticnească pe un frate.

Principiul este evident. Noi ar trebui, dacă ar fi necesar, să fim dispuși să ne negăm unele dintre privilegiile noastre dacă acest curs ar fi de vreun ajutor unui frate și ar evita poticnirea lui. Unii din poporul Domnului au o conștiință foarte sensibilă, alții mai puțin sensibilă. Cu cât cineva este mai de mult în școala lui Cristos și cu cât are mai mare capacitate, cu atât mai ușor ar trebui să discearnă ce ar fi plăcut Domnului. În calitate de creștin, el n-ar vrea să facă ceva care să ofenseze pe Domnul, chiar dacă ar fi să nu mănânce carne tot restul vieții.

Dar dacă ar putea lua poziția pe care o aprobă conștiința sa în legătură cu un anumit curs, atunci întrebarea ar fi: Ar îngădui el inteligenței sale, echilibrului minții sale să facă daună unui frate? Ar dori el să poticnească un frate, să-l facă slab, să-l facă să-și încalce conștiința? Sau ar dori el săși piardă toată influența spre bine asupra fratelui său? Apostolul răspunde negativ la această sugestie; el spune: Când păcătuiți astfel împotriva fraților și răniți conștiința lor slabă, păcătuiți împotriva lui Cristos. „De aceea, dacă o mâncare este pentru fratele meu o cursă, nu voi mânca niciodată carne, ca să nu fac pe fratele meu să se poticnească.” 1 Cor. 8:1-13.

În legătură cu ținerea duminicii

Aplicând principiul de mai sus — responsabilitatea pentru influența noastră — la ținerea duminicii, noi nu trebuie să simțim o robie cum simțeau evreii în legătură cu ziua lor de sabat. Dar noi ar trebui să evităm să batem cuie sau să facem zgomote care nu sunt necesare. Să evităm să cântăm cu gura sau la un instrument ceva ce n-ar fi recunoscut în general în armonie cu lucrurile sfinte. Să evităm ceea ce ar fi considerat de alții ca nerespectarea sabatului. Să facem aceasta pentru influența noastră. După înțelegerea noastră, fiecare zi este o parte din marele Sabat în care am intrat — odihna în Cristos. Noi avem o libertate mai mare. Dar nu trebuie să folosim această libertate în dauna altora.

Mulți oameni gândesc că orice fel de muncă este o încălcare a Poruncii a Patra. Din punctul nostru de vedere știm că sabatul evreului este tipic și vedem care este antitipul. Noi ne bucurăm de antitipul sabatului. Dar în timp ce am putea avea libertate să lucrăm duminica, făcând așa am putea poticni pe aproapele nostru. Noi nu am încălca nici un principiu neținând duminica; dar pentru a nu poticni pe aproapele, suntem bucuroși să ne odihnim de munca noastră și să ne ocupăm cu studiul Cuvântului lui Dumnezeu.

Creștinii în general nu respectă duminica în modul în care cred ei că ar trebui să o respecte. Concepția multora este că ar trebui să o respecte la fel de rigid cum cere legea evreiască; și că nici boul, nici asinul, nici automobilul, tramvaiul, mașinile cu abur nu trebuie folosite. Într-adevăr, nu s-ar gândi că este corect să meargă o distanță mare în sabat.

De fapt, biserica nominală de astăzi nu trăiește la înălțimea concepțiilor ei despre Legea lui Dumnezeu. Când avem ocazia, ne-ar plăcea să-i ajutăm pe acești oameni să primească o înțelegere mai adevărată despre sabat, pentru ca conștiința lor să nu fie rănită, ci să fie eliberată de apăsare. Duminica să fie o zi liniștită și reverențioasă în toate felurile, și devotată în mod special serviciului lui Dumnezeu — o zi în care afacerile să fie restrânse și pe cât este posibil eliminate. Dar interesele lucrării Domnului ne interzic să ne abținem întotdeauna de a folosi mașinile cu abur, tramvaiele etc. duminica.

Amintindu-ne că acest cuvânt, sabat, înseamnă odihnă, așa cum l-a folosit apostolul (Evrei 4:9), putem vedea că Biserica lui Cristos ține sabatul sau odihna în fiecare zi și recunoaște aranjamentele lui Dumnezeu în legătură cu această chestiune. Cei care țin fiecare a șaptea zi ca sabat, dar care nu intră și nu țin odihna credinței, nu țin sabatul adevărat, ci altul, în ceea ce privește Biserica.

Aranjamentul sabatului a fost pentru evrei. Noi avem aranjament mai bun sub Legământul nostru. Noi intrăm în odihnă, sabatul nostru, în fiecare zi; și sperăm să intrăm curând în Sabatul încă și mai mare. În acel Sabat, mileniul, vom avea nu numai odihna inimii, ci și perfecțiune; și atunci nu vom fi asaltați de încercările și greutățile vieții. În timpul slujirii Sale, Isus a ales ziua de sabat ca să facă minuni, să vindece bolnavi, pentru a putea arăta felul de lucrări pe care le va face în marea zi de Sabat, a șaptea zi de o mie de ani — Mileniul.

Să ajutăm, nu să împiedicăm pe aproapele nostru

Putem aplica acest principiu în mod general. Îl putem aplica la conversația noastră cu creștinii. Există un fel de a sâcâi pe oameni pentru ignoranța lor etc. Aceasta nu este iubire, căci iubirea nu se bucură să expună slăbiciunile altora. Cu cât devenim mai atenți în cuvintele și acțiunile noastre, cu atât vom fi mai politicoși, mai de ajutor.

((1047))

„Politețea este a face și a zice
Cel mai amabil lucru în cel mai amabil mod.”

Unul ar putea fi politicos de dragul metodei sau al principiului. Noi să plăcem aproapelui nostru pentru edificarea lui. Să fim bucuroși să facem tot ce putem face pentru a-l ajuta, a-l edifica, ridica, zidi. Dacă putem spune un cuvânt plăcut, un cuvânt amabil, acesta să fie pentru zidire și noi să-l spunem, în loc să spunem un cuvânt lipsit de amabilitate.

În dorința noastră de a zidi pe alții trebuie să avem în minte în primul rând zidirea poporului Domnului în lucrurile spirituale. După cum spune apostolul, trebuie „să ne îndemnăm unul pe altul”. Știm că sunt diferite moduri de a îndemna pe alții și apostolul Pavel ne arată modul potrivit. Ceea ce avea în minte apostolul este contrar îndemnării la mânie, ură și ceartă. Unii dintre iubiții frați care evident sunt foarte sinceri nu au prins spiritul Adevărului asupra acestui subiect; și oriunde merg sunt gata să stârnească gândul rău al altora, în loc să stârnească gândul bun și să-i îndemne la dragoste și la fapte bune.

Noi trebuie să plăcem aproapelui în măsura în care să fie spre binele lui și potrivit principiilor corecte. Dar a zidi pe cineva în nedreptate n-ar fi corect. N-am gândi că este corect să dăm drumul găinilor vecinului în grădina noastră; și credem că el ar fi mai edificat prin poziția noastră fermă pentru ceea ce este drept. Dar nu trebuie să-i spunem cum să-și administreze găinile. Noi trebuie să facem tot ce putem să oprim găinile să intre la noi, dar am face o greșeală dacă ar fi să mergem și să facem ordine cu găinile, casa și copiii vecinului. A face așa, ar fi amestec în treburile lui. Vom avea destule de făcut să ne ocupăm de slăbiciunile familiei noastre.