Vol. 21, Septembrie-Octombrie 2014, Nr. 6

ÎNTREBĂRI INTERESANTE

R 5105 W. T. 15 septembrie 1912 (pag. 297-298)

VA AVEA PARTE MAREA MULȚIME DE

ÎNTÂIA ÎNVIERE?

Întrebare: Va avea parte Marea Mulțime de Întâia Înviere?

Răspuns: Cei din Întâia Înviere vor trăi și vor domni cu Cristos o mie de ani (Apoc. 20:4, 6). De aceea, cei din Marea Mulțime nu vor avea parte deloc de Întâia Înviere. Apostolul Pavel vorbește despre Învierea lui Cristos: „Ca să-L cunosc pe El și puterea învierii Lui și părtășia suferințelor Lui, fiind făcut asemenea cu moartea Lui” (Filip. 3:10). Aceasta este Întâia Înviere.

Există totuși alte două scripturi care includ Marea Mulțime: Evrei 12:23, unde apostolul vorbește despre Biserica Întâilor născuți ale căror nume sunt scrise în ceruri, și Apocalipsa 21:27, unde sunt menționați cei ale căror nume sunt scrise în Cartea Vieții Mielului. Toți vor obține viața pe plan spiritual, ale căror nume sunt scrise în Cartea Mielului, și Domnul a spus că nu va șterge numele niciunui învingător. Apoc. 3:5.

Învinge Mulțimea cea Mare? Da. Dumnezeu nu are binecuvântări de dat celor care nu sunt învingători. Care este deosebirea dintre Mulțimea Mare și Turma Mică? Deosebirea este că Turma Mică sunt cei care sunt mai mult decât loiali lui Dumnezeu. Mulțimea Mare va fi loială lui Dumnezeu, în aceea că nu-și vor reține viața când va veni proba. Mai degrabă vor pieri decât să se lepede de Domnul; și astfel vor trece prin distrugerea cărnii. Dar ei nu vor înainta cu suficient zel pentru a-și îndeplini consacrarea. Ei au fost loiali lui Dumnezeu, dar n-au făcut mai mult decât doar să-și mențină loialitatea.

Apoi avem afirmația Domnului nostru consemnată în Ioan 5:28, 29: „Vine ceasul când toți cei din morminte vor auzi glasul Lui și vor ieși din ele: cei care au practicat binele, pentru învierea vieții”. Aceasta va include atât Turma Mică cât și Mulțimea Mare; ambele clase vor primi viață veșnică. Dacă această afirmație îi include pe Vrednicii din Vechime, atunci aceasta înseamnă trei clase: Turma Mică, Mulțimea Mare și Vrednicii din Vechime, deși vor fi diferite planuri de perfecțiune — perfecțiunea umană, apoi perfecțiunea care va fi asemenea îngerilor, și în fine perfecțiunea celor care vor fi asemenea lui Cristos, și anume, cea a naturii divine.

„ÎNȚELEPCIUNE — DREPTATE — SFINȚIRE —RĂSCUMPĂRARE”

Întrebare: În ce mod a fost făcut Domnul nostru pentru noi înțelepciune, dreptate (îndreptățire), sfințire și răscumpărare? 1 Cor. 1:30.

Răspuns: Într-o mare varietate de moduri Domnul nostru a fost făcut pentru noi înțelepciune. El este Capul Bisericii, care este Trupul Său. Și așa cum capul este centrul cunoștinței, tot așa Domnul este capul Bisericii. Dar ideea specială din text pare să fie cea de ordine progresivă. Privind deci, să vedem cum Isus a fost înțelepciunea noastră înainte de a deveni Îndreptățitorul și Sfințitorul nostru, înțelegem că declarația scripturală este că „nimeni nu vine la Tatăl decât prin” Domnul nostru.

Înainte de îndreptățire, Tatăl ne atrage, căci nimeni nu poate veni la Cristos decât prin Tatăl. După ce Tatăl ne-a atras, înțelepciunea vine prin Cristos, care ne instruiește cum să venim la Tatăl. Întocmai cum ucenicii au fost instruiți de Domnul nostru, tot așa este pe tot parcursul Veacului. Nu există altă cale prin care oamenii pot fi mântuiți — „Nu este sub cer alt Nume dat oamenilor, în care trebuie să fim mântuiți”.

Păcătoșii n-ar putea fi acceptabili pentru Tatăl decât prin îndreptățirea așa cum a prevăzut-o Tatăl. Această îndreptățire înseamnă binecuvântarea lor. „Veniți la Mine toți cei trudiți și împovărați și Eu vă voi da odihnă” (Mat. 11:28). Noi avem nevoie să fim instruiți. Înainte de Isus Cristos n-a fost lumină; căci citim că El este Lumina. El Însuși face această declarație: „Eu sunt Lumina lumii. Cine Mă urmează pe Mine nu va umbla în întuneric, ci va avea lumina vieții”. Ioan 1:9; 8:12.

Această înțelepciune a fost prima dată vestită de Domnul nostru. Astfel, aceeași înțelepciune care i-a instruit pe ucenici îi îndrumă pe oameni înapoi la Tatăl, îi instruiește în ceea ce înseamnă ucenicia, îi face înțelepți pentru a putea face pașii prin care acea ucenicie să poată fi câștigată. Cei care vreau să fie ucenicii Lui trebuie să-și ia crucea și să-L urmeze. Indiferent în ce mod cineva poate primi înțelepciune, aceasta vine de la Domnul nostru Isus Cristos; și fără această înțelepciune n-am putea ști cum să venim la Dumnezeu. Nimeni nu poate veni vreodată la Dumnezeu fără această înțelepciune. Și astfel înțelepciunea Lui informează care va fi răsplata uceniciei.

Domnul nostru S-a prezentat înaintea lui Dumnezeu pentru noi — în folosul nostru. Astfel, conform planului și aranjamentului Tatălui, El a devenit Îndreptățitorul celor care vin la Tatăl prin El, și nimeni nu poate primi îndreptățirea decât prin consacrarea vieții. Atunci El devine sfințirea lor, ajutându-i în orice este necesar pentru sfințirea lor. Ei au voința de a face, și deoarece au această voință, acum El lucrează în ei un caracter sfințit în viață.

Această cale fiind urmată, cel care are înțelepciunea căii înguste obține mai întâi îndreptățire prin sângele Domnului nostru, și apoi sfințire urmând în urmele lui Isus. În final vine eliberarea (răscumpărarea) prin Întâia Înviere. Cel care ne-a condus tot drumul este Cel care ne conduce încă și care în final ne va conduce în Noul Ierusalim, condiția glorioasă dincolo de văl.

IERTAREA TUTUROR PĂCATELOR

Întrebare: „Dacă ne mărturisim păcatele, El este credincios și drept ca să ne ierte păcatele și să ne curățească de orice nedreptate” (1 Ioan 1:9). Cât de cuprinzător este cuvântul „orice” folosit aici?

Răspuns: Cu excepția păcatului împotriva Spiritului sfânt (Mat. 12:31, 32), orice fel de păcat printre fiii oamenilor va fi iertat, fie în acest Veac, fie în Veacul care vine. Spiritul sfânt denotă aici o lumină, o inteligență, cu privire la scopul lui Dumnezeu. Oricine în mod voit și inteligent ar păcătui împotriva lui Isus, ar fi vinovat de hulă împotriva Spiritului sfânt. Dar dacă el hulește numele lui Isus, fiind înșelat într-un fel, atunci păcatul nu este hulă împotriva Spiritului sfânt și poate fi iertat. În cazul Bisericii, aceste păcate care pot fi iertate vor fi iertate prin Avocatul care S-a prezentat pentru noi în Curtea Cerească și ne poate restabili în favoarea Tatălui, dacă nu păcătuim împotriva luminii și cunoștinței depline. A face aceasta ar însemna să ieșim noi înșine din mâinile Lui.

Dar ar putea fi un păcat parțial voit — un păcat în care atât superstiția cât și slăbiciunea și o anumită măsură de voință au avut o parte. Cum ar putea fi posibil aceasta, răspundem că este o deosebire între iertarea abaterii morale și păcat. De exemplu, un copil a comis o oarecare greșeală și părintele zice: „Te voi pedepsi pentru ceea ce ai făcut”. Pedeapsa ar putea fi din două părți, o pedeapsă corporală, cealaltă ar fi neplăcerea părintelui.

Pentru unii copii ultima parte a pedepsei, norul dintre copil și părinte, ar fi insuportabilă. Apoi părintele ar putea spune: „Deoarece îmi spui că îți pare rău și că nu vei mai face, te iert. Dar ți-am spus că neascultarea va aduce o pedeapsă. Voi face pedeapsa cât de ușoară mi se va părea că trebuie, dar trebuie să suporți pedeapsa”. Și ceea ce ar fi potrivit pentru un părinte pământesc, putem considera că ar putea face și Tatăl Ceresc.

În cazul profetului David: el a comis două păcate foarte serioase, grave — unul cu privire la Urie și la soția lui Urie, iar celălalt cu privire la moartea lui Urie. Dar ne amintim cu câtă perseverență David a stăruit la Domnul; și deși Domnul i-a arătat iertare, totuși trebuia să fie o pedeapsă. Copilul lui David a murit. 2 Sam. 12:15-22.

Iarăși, Satan l-a provocat pe David să numere Israelul, contrar poruncii Domnului; lui Dumnezeu nu I-a plăcut și a lovit pe Israel. Din nou David s-a căit și s-a rugat serios pentru iertare. Domnul i-a oferit trei lucruri, unul din ele fiind ca el să aleagă pedeapsa pentru păcatul său. „Așa vorbește Domnul: Alege: sau trei ani de foamete, sau trei luni în timpul cărora să fii distrus înaintea potrivnicilor tăi ... sau trei zile în timpul cărora sabia Domnului și ciuma să fie în țară și îngerul Domnului să ducă nimicirea în tot ținutul lui Israel” (1 Cron. 21:10-14). Dându-și seama de slăbiciunea sa, David în umilință n-a făcut nici o alegere. A fost trimisă trei zile ciumă peste Israel și au căzut șaptezeci de mii de oameni; dar între timp, înainte ca pedeapsa să ajungă la David, el a primit iertarea Domnului pentru păcatul său.

Așa este și cu păcatele poporului Domnului. Dacă există mai multă sau mai puțină ignoranță, atunci pedeapsa este proporțională cu măsura de voință. Ispite vin peste noi și peste toată omenirea. Cristos a murit pentru păcatul omului, de care El iartă fără plată întreaga familie umană — Biserica acum și lumea în ziua încercării ei.