„DUMNEZEU ARĂTAT ÎN TRUP”

„Mare este taina evlaviei! Cel care S-a arătat în trup, a fost îndreptățit în Duh, a fost văzut de îngeri.”

1 Tim. 3:16 .

R5785 W. T. 15 octombrie 1915 (pag. 309-311)

Dumnezeu, marea Origine, sau Fântâna Vieții, are plăcerea să Se manifeste prin diferite creații. Toate creațiile Sale inteligente pe care El le-a recunoscut ca fii au fost în asemănarea Sa. Logosul, începutul creației lui Dumnezeu, a fost în asemănarea divină. Nu numai că El este o Ființă spirituală (și Dumnezeu este Spirit), dar, mai mult decât atât, El a fost o Ființă spirituală în asemănarea caracterului Tatălui Său, Creatorul Său.

Mai mult, când Logosul a devenit agentul activ al Tatălui în crearea diferitelor ordine — îngeri, heruvimi, serafimi — toți au fost creați în chipul Tatălui. Fiii îngerești ai lui Dumnezeu au cântat împreună și au strigat de bucurie când au văzut diferitele creații. Când a venit timpul să facă încă un ordin de creaturi, diferit, un ordin care nu existase înainte, anume, ființe umane, Dumnezeu a dus la îndeplinire prin Logos scopul Său de a crea pe om în chipul Său, în asemănarea Sa. Și Dumnezeu S-a declarat mulțumit de om.

O descriere a primului om ne este dată în Psalmul 8: „L-ai făcut cu puțin mai prejos decât îngerii și l-ai încununat cu slavă și cu cinste. I-ai dat stăpânire peste lucrările mâinilor Tale; toate le-ai pus sub picioarele lui: oile și boii laolaltă, fiarele câmpului, păsările cerului și peștii mării”. Adam a fost stăpânul sau regele tuturor acestora. El a reprezentat ceva ce îngerii n-au reprezentat, căci nici unul dintre ei n-a fost pus vreodată peste ceva. Dumnezeu este Stăpânul tuturor lucrurilor, iar Adam și Logosul au fost singurii care în vreun sens al cuvântului au fost puși peste ceva.

Când Dumnezeu l-a făcut pe om, l-a făcut asemenea Lui în această privință — ca el să aibă stăpânire. Când au fost creați îngerii, ei erau Dumnezeu arătat prin diferite ordine de ființe — heruvim, serafim și grade mai joase de îngeri. Când a ajuns la crearea omului, el de asemenea a fost făcut în chipul lui Dumnezeu. Dumnezeu S-a arătat în trup. Dar nu putem spune că Dumnezeu este arătat în trup acum. Asemănarea cu Dumnezeu, originară, a fost ștearsă prin păcat. Domnia Păcatului și a Morții au șters în măsură considerabilă aceste urme ale chipului lui Dumnezeu. Iar Scripturile ne arată clar că am pierdut acest chip și această asemănare a Creatorului.

Adam a fost numit fiu al lui Dumnezeu fiindcă el a fost în relație de legământ cu Dumnezeu; dar când a devenit păcătos, a pierdut această relație. Evreii n-au fost fii ai lui Dumnezeu. Avraam a fost numit prietenul lui Dumnezeu. Chiar dacă Dumnezeu i-a aprobat pe Avraam, Isaac, Iacov, pe profeți și pe alții din Israel, și a indicat că vor avea o mare binecuvântare, ei n-au putut fi tratați ca fii. Dumnezeu a zis, în esență, când a vorbit cu Avraam: Prietene, îți voi arăta Legământul Meu. „În Sămânța ta vor fi binecuvântate toate familiile pământului.”

DUMNEZEU ARĂTAT ÎN OMENIREA PERFECTĂ

Totul va trebui să aștepte până când va veni acea mare Sămânță antitipică a lui Avraam. Avem relatarea despre felul cum va veni Cel care va fi Eliberatorul, Sămânța antitipică a lui Avraam. După ce vorbește despre Logos — cum a fost făcut trup și a locuit printre oameni — Sf. Ioan spune că Isus a avut slava Unicului născut al Tatălui, plin de har, plin de adevăr. Acesta, mai presus de toate celelalte, este modul prin care Dumnezeu a fost arătat în trup.

Când animalele inferioare l-au văzut pe Adam, ele au văzut cea mai bună reprezentare a lui Dumnezeu față de ele. Nimic mai asemenea lui Dumnezeu nu putea fi făcut în trup. Și când a venit timpul ca Dumnezeu să-Și trimită Fiul în lume, El I-a pus în față marele privilegiu de a fi Răscumpărătorul omului. Când El a fost făcut trup, toți cei care L-au privit au văzut slava Unicului născut al Tatălui. Când cineva Îl privea, vedea pe Tatăl în sensul cel mai absolut în care îi era cuiva posibil să-L vadă.

Dumnezeu i-a zis lui Moise, „Nimeni nu-Mi poate vedea fața și să trăiască”. Saul din Tars a văzut numai o sclipire a lui Isus Cel glorificat, dar gloria a fost atât de mare încât dacă ar fi văzut-o cu totul n-ar mai fi trăit. Isus a fost însuși chipul Tatălui. Isus este însuși chipul Tatălui. Și dacă nimeni nu poate vedea pe Dumnezeu și să trăiască, atunci nu poate vedea nici pe Isus și să trăiască.

DUMNEZEU ARĂTAT ÎN PRINȚI

Dumnezeu a făcut însă o pregătire în sensul că atunci când se va stabili Împărăția lui Cristos printre oameni, vor exista reprezentanți pământești prin care Mesia va guverna și va ridica omenirea în timpul miei de ani. Dumnezeu are tocmai o astfel de clasă gata pregătită pentru această lucrare — Avraam, Isaac, Iacov și alți Vrednici din Vechime. Aceștia vor fi socotiți vrednici de o schimbare instantanee la perfecțiune umană. Ei nu vor avea o schimbare de natură la învierea lor, fiindcă n-au fost concepuți de Spirit. Nimeni n-a fost conceput de Spirit până la Rusalii, în afară de Domnul nostru la Iordan. „Spiritul sfânt nu era încă dat, fiindcă Isus nu era încă slăvit.” De aceea, acești Vrednici din Vechime au avut numai mărturia că au fost plăcuți lui Dumnezeu. Datorită loialității lor față de Dumnezeu și față de principiile dreptății, unii dintre acești Vrednici din Vechime „au fost uciși cu pietre, unii au fost tăiați cu fierăstrăul, unii au fost ispitiți, unii au fost uciși cu sabia, au pribegit îmbrăcați în piei de oaie și de capră, fiind lipsiți, prigoniți, chinuiți, ei de care lumea nu era vrednică”. Evr. 11:37-40.

Aceștia, măcar că au primit Făgăduința lui Dumnezeu, n-au primit lucrurile făgăduite lor. De exemplu, Dumnezeu i-a promis lui Avraam, „Toată țara pe care o vezi ți-o voi da ție”. Avraam trebuie să învie pentru a ((408)) se adeveri Cuvântul lui Dumnezeu. El trebuie să primească țara. Dar nici o sugestie nu s-a făcut că Avraam va avea glorie, onoare și nemurire — nici o sugestie că va deveni părtaș al naturii divine și moștenitor împreună cu Isus. Vezi Fapt. 7:5; Evr. 11:17-19.

Această schimbare de natură a început cu Isus. Cristos le-a adus oamenilor nu numai cunoștința vieții și nemuririi, dar și faptul că există un privilegiu de a câștiga această viață împreună cu El: „O mântuire așa de mare, care, începând să fie vestită de Domnul, ne-a fost adeverită de cei care au auzit-o” (Evr. 2:3). Dar Vrednicii din Vechime au avut credința ca să-l creadă pe Dumnezeu, să aibă încredere în Făgăduința Sa și să aștepte împlinirea acestei Făgăduințe. Ei au avut doar sugestia că Dumnezeu va îndepărta blestemul. Iar Sămânța lui Avraam trebuia să fie canalul glorios al binecuvântării lui Dumnezeu — „În tine și în Sămânța ta vor fi binecuvântate toate familiile pământului”. Astfel Sf. Pavel ne spune că ei n-au primit lucrurile făgăduite, „pentru că Dumnezeu avea în vedere ceva mai bun pentru noi (Biserica evanghelică), ca să nu ajungă ei la desăvârșire fără noi”. Evr. 11:40.

Vrednicii din Vechime nu-și pot primi binecuvântările înainte ca noi să le primim pe ale noastre. Mireasa trebuie să fie glorificată înainte ca vrednicii din trecut să poată veni și primi binecuvântarea. Apoi imediat Împărăția va fi stabilită. Apoi Avraam, Isaac, Iacov și toți ceilalți vrednici vor fi primii copii ai lui Cristos. În loc să fie părinți, ei vor fi copii și El îi va face prinți, conducători pe pământ (Ps. 45:16). Fiind înviați oameni perfecți, ei vor fi chipul perfect al lui Dumnezeu. Dumnezeu va fi arătat în trup în fiecare din acești Vrednici din Vechime. Ei vor fi atunci prinți și vor conduce pământul, sub Împărăția lui Cristos.

Isus a confirmat acest gând când a spus, „Veți vedea pe Avraam, pe Isaac și pe Iacov și pe toți prorocii în Împărăția lui Dumnezeu” (Luca 13:28). Despre Sine a zis, „Încă puțin, și lumea nu Mă va mai vedea” (Ioan 14:19). Dacă n-am fi schimbați la stările spirituale prin puterea învierii, nici noi nu L-am mai vedea ca și alții care vor rămânea pe planul uman. Întâi învie morții în Cristos (1 Tes. 4:16, 17), iar „cei vii care rămân”, la arătarea Sa, vor fi făcuți ca El, vor fi „schimbați într-un moment, într-o clipeală din ochi”. La momentul schimbării noastre vom vedea nu numai pe Domnul, ci și pe toți sfinții îngeri, pe toți cei de pe planul spiritual, care acum sunt invizibili pentru noi. Ei îi pot vedea pe oameni, dar oamenii nu-i pot vedea.

Dumnezeu a fost arătat în trup, întâi, în cazul lui Adam, al doilea, în cazul lui Isus, iar al treilea, El va fi arătat în trup prin acei Vrednici din Vechime care vor fi socotiți că merită o înviere mai bună decât restul lumii.

FRUMUSEȚEA SFINȚENIEI DOMNULUI NOSTRU

Când în derâdere soldații au pus pe capul Domnului nostru o coroană de spini, L-au îmbrăcat într-o mantie de purpură și L-au dus în sala de judecată, Pilat s-a uitat la El cu admirație și a exclamat, „Iată Omul!” sau „Iată înfățișarea!” (vezi Concordanța Strong). Eu sunt păgân și nu sunt din neamul vostru. Dar voi m-ați trimis să condamn pe cel mai glorios evreu de pe pământ! Nimeni nu poate avea un caracter cu adevărat frumos, fără ca frumusețea interioară să se reflecte pe față. Dacă omul are un caracter rău, el nu-l poate ascunde să nu se vadă pe trăsăturile sale. Dacă are o dispoziție iubitoare, se va vedea pe fața sa. Ce putem gândi atunci despre Domnul nostru! Fața Lui trebuie să fi fost de o frumusețe minunată! Nu-i de mirare că oamenii se îngrămădeau să-L vadă, datorită harului vorbirii Sale și a frumuseții Sale minunate — chipul lui Dumnezeu!

Psalmistul a întrebat, „Ce este omul, ca să te gândești la el și fiul omului ca să-l bagi în seamă (să te îngrijești de el)? L-ai făcut cu puțin mai prejos decât îngerii și l-ai încununat cu slavă și cinste” (Ps. 8:4, 5). Dar omul a căzut în păcat, înstrăinare, întuneric! Influența satanică lucrează spre păcat și aceasta a determinat căderea omului de la chipul Creatorului său. Marele scop al lui Dumnezeu este să aducă omenirea înapoi din păcat și imperfecțiune. El va ridica pe toți aceia care doresc să fie drepți.

„Îl vedem pe Isus, care a fost făcut «pentru puțin timp mai prejos decât îngerii», încununat cu slavă și cu cinste (perfecțiunea naturii umane), din pricina morții pe care a suferit-o, pentru ca, prin harul (favoarea) lui Dumnezeu, El să guste moartea pentru toți” (Evr. 2:9). Vedem baza mare a Planului lui Dumnezeu așezată în lucrarea răscumpărătoare de la Calvar. Vedem că viața Răscumpărătorului trebuie să fie prețul răscumpărării umane. „Căci dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit și învierea morților. Și după cum în Adam toți mor, tot așa, în Hristos, toți vor fi făcuți vii, dar fiecare la rândul lui. Hristos (Unsul, Mesia) este cel dintâi rod; apoi, la Venirea Lui (în greacă, în timpul prezenței Sale) cei care sunt ai Lui” (1 Cor. 15:21-23). Isus spune, „Fericiți și sfinți sunt cei care au parte de întâia înviere”. Aceștia vor fi regi și preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Cristos și vor domni cu El o mie de ani.

Astfel deci, „Dumnezeu arătat în trup” a fost clar dovedit prin Omul Isus Cristos în perfecțiunea Sa. Dar Dumnezeu a fost în mod special și mai cu seamă arătat în trupul lui Isus când El S-a prezentat la Ioan la Iordan la vârsta de treizeci de ani și S-a predat ca sacrificiu. „Iată-Mă, (în sulul cărții este scris despre Mine) vin să fac voia Ta, o Dumnezeule.” Acolo S-a oferit pe Sine, fără pată, în armonie cu voia lui Dumnezeu. Și acceptarea lui Dumnezeu a fost indicată sub forma unui porumbel venind deasupra Lui — nu înseamnă că Spiritul sfânt este ca un porumbel, ci Dumnezeu a dat manifestarea aceasta exterioară așa încât Ioan să aibă un mijloc de identificare a lui Mesia, așa încât a putut spune, „Am văzut Spiritul coborând asupra Lui ca un porumbel și a rămas asupra Lui”.

De la botezul lui Isus, Dumnezeu a rămas în El într-o manieră deosebită. După cum spune apostolul Ioan despre Biserică: Dumnezeu rămâne în noi și noi în Dumnezeu (1 Ioan 4:13). Tatăl a rămas în Isus și L-a calificat ((409)) ca să facă cunoscut Planul Divin. Domnul nostru Isus a zis, „Duhul Domnului este peste Mine, pentru că M-a uns să vestesc săracilor Evanghelia; M-a trimis să vindec pe cei cu inima zdrobită, să vestesc captivilor eliberarea și orbilor căpătarea vederii, să dau drumul celor apăsați și să vestesc anul de îndurare al Domnului”. Luca 4:16-21.

ISPITIREA DOMNULUI NOSTRU ÎN PUSTIE

Citim că după primirea Spiritului sfânt, lui Isus I s-au descoperit lucrurile cerești. Fiindcă, așa cum spune apostolul, „Omul natural nu primește lucrurile Duhului lui Dumnezeu ... și nici nu le poate cunoaște, pentru că ele se înțeleg duhovnicește”. Prin urmare, când Isus a primit conceperea Spiritului sfânt, El a primit discernământ spiritual. A ajuns să vadă cum I se potrivesc tipurile Vechiului Testament. A văzut că șarpele din pustie L-a reprezentat pe El.

Ne amintim că era în pustie când a văzut lucrurile acestea. El avea toate Scripturile în minte. Din copilărie avea obiceiul să frecventeze sinagoga, și în mintea Sa perfectă Scripturile s-au imprimat cu amănunțime. Putea cita Scripturi pe dinafară. Și când Satan a citat Scripturi, Isus le-a înțeles.

La sfârșitul celor patruzeci de zile, când Isus era slab din cauza postului, a fost timpul cel mai favorabil pentru Adversar ca să-L ispitească. Având în față gândul la toată rușinea și înjosirea legată de moartea Sa de sacrificiu, era destul pentru inima oricui să-și piardă curajul! Momentul în care Și-a dat seama că va fi socotit ca hulitor și contrar lui Dumnezeu a fost momentul cel mai potrivit pentru Satan. Iar Tatăl a permis să fie ispitit — i-a permis Adversarului să-L ispitească în timpul acela deosebit.

Atunci Satan s-a adresat minții Domnului nostru: Te cunosc foarte bine. Ne cunoaștem de multă vreme din trecut și cunosc misiunea pentru care ai venit. Tu nu-Ți dai seama, știu asta, de puterea care a venit peste Tine când ai fost botezat. Am privit cum a venit puterea lui Dumnezeu peste Tine. Trebuie doar să poruncești acestor pietre să se facă pâine. Îmi dau seama că poți face o lucrare mare și mi-ar plăcea să mă unesc cu Tine în acest lucru. Dar întâi de toate ar trebui să mănânci ceva.

Isus îl cunoștea pe Satan — știa că Satan a fost Lucifer, care se răzvrătise împotriva guvernării divine și care a fost întemnițat pe această planetă. Când Satan I s-a înfățișat lui Isus, putem fi siguri că a încercat să apară ca înger de lumină și să pretindă că dorea să fie de partea lui Dumnezeu, dorind să coopereze cu Dumnezeu. Dar Isus știa că puterea nu-I fusese dată cu scopul menținerii vieții Sale și n-a cedat ispitei.

De aceea Satan L-a luat apoi pe un munte înalt — aceasta a fost în duhul minții lor — și I-a arătat cum el — Satan — era „prințul acestei lumi” și a tuturor împărățiilor ei. Și I-a zis: Vezi, dar, eu am putere să Te ajut. Îți poți permite să fii fără un astfel de ajutor? Eu sunt în armonie cu Tine. Tu vei mântui omenirea și o vei elibera în întregime de moarte. În loc să trebuiască să suferi, cum este planul lui Dumnezeu, noi vom lucra împreună și nu va trebui să suferi. Dar întâi trebuie să mă recunoști pe mine. Așa am început eu. Am vrut să arăt ce fel de împărăție aș putea stabili. Am zis, „Mă voi sui în cer, îmi voi ridica scaunul de domnie mai pe sus de stelele lui Dumnezeu; voi ședea pe muntele adunării dumnezeilor, la capătul miază-noaptei; mă voi sui pe vârful norilor, voi fi ca Cel Prea Înalt”. Voi avea imperiul meu propriu. Te sfătuiesc să vii să ai parte cu mine. Eu Îți voi da toată slava pe care ai putea-o cere. Intenționez să fiu prințul acestei lumi. Nu vezi că totul este în mâinile mele?

Dar în aceste ispite Isus a biruit. Și biruința a fost atât de completă încât Satan a gândit că nu merită să-L ispitească iarăși! A gândit că dacă nu L-a putut clinti pe Isus când era la limita înfometării, nu avea rost să mai încerce. Astfel că n-a mai făcut altă încercare, după câte arată relatarea.

TEORIA ÎNCARNĂRII NU ESTE SCRIPTURALĂ

După aceea, Isus umblând și făcând bine, vindecând bolnavii și propovăduind poporului, totul a fost în conformitate cu voia Tatălui. Dacă Tatăl ar fi fost acolo încarnat în trup n-ar fi putut face mai perfect propria Sa voință. Dar Isus n-a fost încarnat. Încarnarea Domnului nostru este numai o teorie inventată în veacurile întunecate. Fiindcă El S-a smerit ca să devină om, și „S-a smerit și S-a făcut ascultător până la moarte, și încă moarte de cruce. De aceea și Dumnezeu L-a înălțat foarte sus și I-a dat Numele care este mai presus de orice nume, pentru ca în Numele lui Isus să se plece orice genunchi al celor din ceruri și de pe pământ ... și orice limbă să mărturisească spre slava lui Dumnezeu Tatăl”. Filip. 2:8-11.