Vol. 18, Martie-Aprilie 2011, Nr. 4

CERERI INDIVIDUALE DE RĂSPLĂTIRE

Doamne, nu le ține în seamă păcatul acesta!”

Fapt. 7:60

R 5259 W. T. 15 iunie 1913 (pag. 185-186)

Cuvintele sf. Ștefan cu ocazia martiriului său, Doamne, nu le ține în seamă păcatul acesta”, nu trebuie înțelese a însemna că într-un fel el i-a dictat Atotputernicului cum să procedeze cu acei care îi luau viața. Nici nu trebuie să gândim că se ruga pentru iertarea tuturor păcatelor acestor oameni. Trebuie să limităm chestiunea la cuvintele folosite: Doamne nu le ține în seamă păcatul acesta”.

În ceea ce-l privea pe Ștefan, el nu cerea de la Dreptate o răsplătire. Se ridică deci întrebarea: Are cineva o astfel de pretenție? Răspunsul este că s-ar părea că oricine suferă nedreptate are o pretenție la răsplătire. În tribunalele noastre obișnuite există unele nelegiuiri și acte de nedreptate care sunt luate în considerare, deși există altele care nu sunt luate în seamă, decât dacă individul implicat face o acuzație.

În cazul sf. Ștefan, înțelegem că relele care i s-au făcut lui sunt socotite împotriva celor care le-au făcut. Ei erau deja atinși de păcatul originar, ca membri ai familiei umane; erau deja sub condamnare la moarte. Domnul Isus începuse deja lucrarea de compensare pentru păcatele lor și pentru păcatele întregii lumi. La timpul și în felul Său, Dumnezeu va judeca pe acești păcătoși. Prin urmare, ei vor avea o răsplătire dreaptă în măsura în care au fost vinovați de facerea răului.

Isus dă de înțeles faptul că nelegiuirile împotriva unuia dintre membrii Corpului Său trebuie să fie ispășite. Vătămarea unuia din poporul Domnului este în mod special un rău în ochii Domnului și este în mod special vrednică de pedeapsă; căci aceștia sunt într-o relație specială de legământ cu El, în timp ce lumea este în afara acestei protecții a Dreptății divine, decât doar la modul general.

Cuvintele atribuite Domnului nostru, Tată, iartă-i că nu știu ce fac”, date în Versiunea Comună a Bibliei, nu se găsesc în cele mai vechi manuscrise grecești. Ar fi mai dificil pentru Isus să aducă astfel de rugăciune decât pentru noi, căci Scripturile declară că El știa ce este în om. Noi nu știm. Orice rugăciune pe care am putea-o aduce noi în privința omului ar fi foarte diferită de cea pe care ar aduce-o Isus. De aceea nu trebuie să luăm în considerare aceste cuvinte când ne gândim la cuvintele sf. Ștefan.

Drepturi generale Și speciale sub lege

Ne întrebăm în ce măsură a avut sf. Ștefan dreptate și libertate să ofere o astfel de rugăciune? Dacă ar fi unul dintre apostoli, am fi obligați să nu întrebăm, ci să presupunem că a avut dreptate. Faptul că aceste cuvinte sunt consemnate în Scriptură nu dovedește nimic mai mult decât dacă ele ar fi ale unuia dintre noi.

În legea noastră comună se pare că există acest principiu — fiecare individ pare să aibă anumite drepturi pe lângă drepturile generale prin lege. Aceste drepturi speciale le poate pretinde sau nu, dacă se ivește ocazia. În cazul sf. Ștefan, înțelegem că el a avut dreptul să renunțe la pretențiile Dreptății, și așa a făcut. Este ca și cum ar fi spus: Nu protestez și nu cer răzbunare pentru mine”.

Se ridică deci întrebarea: A avut el vreun drept să dorească răzbunare asupra lor? Credem că nu. Instrucțiunile Domnului nostru sunt: Fiți dar îndurători, cum și Tatăl vostru este îndurător” (Luca 6:36). Dar în ceea ce privește principiile generale ale dreptății, noi nu trebuie să intervenim. Sf. Ștefan își limitează rugăciunea foarte potrivit în acest sens, ca și cum ar spune (parafrazând): Tată ceresc, nu-Ți cer să Te răzbuni pe ei, ci să nu fie făcuți răspunzători în mod special pentru acest păcat împotriva mea”.

apărarea intereselor adevărului este

o datorie

Suntem sfătuiți de Domnul nostru să ne iubim dușmanii, să le facem bine celor care ne urăsc și să ne rugăm pentru cei care ne batjocoresc și ne persecută. Se pune întrebarea: Ar fi corect din partea noastră să apelăm la Justiție? Oare ar trebui să spunem întotdeuna, Tată, iartă-i; Eu îi iert”? Am dori noi ca tribunalele să nu facă nimic împotriva lor? Nu! Acolo unde interesele Cauzei Domnului sunt implicate, este de datoria noastră să spunem ceva în apărarea Adevărului; dar nu într-o chestiune personală.

Bineînțeles, lumea nu va înțelege motivul nostru, pentru că lumea nu acționează decât în interese personale. Prin urmare, ei vor presupune că noi acționăm în folosul nostru. Dar noi am renunțat la toate drepturile noastre pământești prin consacrare; adică ne-am obligat să renunțăm la orice pretenție la drepturile noastre în lume. Aceasta este esența consacrării noastre.

Unde interesele Cauzei Domnului sunt implicate, totuși, este de datoria noastră să acționăm pentru binele Adevărului, pentru ca anumite influențe ostile Adevărului să poată fi oprite. Vedem ilustrații ale acestui principiu în cazul apostolului Pavel în fața curții de justiție; de asemenea când i-a spus lui Elima vrăjitorul: Fiu al Diavolului nu mai încetezi tu să strâmbi căile drepte ale Domnului? ...vei fi orb și nu vei vedea soarele până la un timp” (Fapt. 13:10, 11). În aceste cazuri, ca și în cazul lui Alexandru căldărarul, putem fi siguri că apostolul nu căuta răzbunare personală.

Această atitudine ar trebui să fie și a noastră în toate afacerile vieții. Dacă se face ceva contrar celor care se opun, trebuie să se facă în același spirit de care a dat dovadă apostolul în calea pe care a urmat-o. Toți aflăm că pe măsură ce creștem în har și cunoștință, dezvoltăm un spirit de caritate — iertare. Așa trebuie să fie. O mai mare cunoștință despre Dumnezeu, o mai mare dezvoltare în asemănarea caracterului lui Cristos, trebuie să ne facă mai generoși, mai iertători.

ignoranța, adevărata cauz a multor nedreptăți

Domnul ne binecuvântează dându-ne o cunoștință mai clară a Adevărului. Când ajungem la cunoștința Adevărului, aceasta ne dă un sentiment de compătimire pentru lume. Cu toții suntem căzuți. Dar apostolul spune: Dar ați fost spălați, dar ați fost sfințiți, dar ați fost îndreptățiți în Numele Domnului Isus Hristos și prin Duhul Dumnezeului nostru” (1 Cor. 6:11). Alții care nu sunt spălați, nu sunt sfințiți, nu sunt îndreptățiți, sunt plin de fiere amară, cum s-ar zice.

Când vedem toate faptele rele făcute în lume și când privim în urmă în paginile istoriei, putem vedea că majoritatea celor care au făcut rău au procedat așa pentru că nu au apreciat principiile implicate în acea chestiune. Sf. Petru, vorbind prin inspirație, spune că din ignoranță Israel a omorât pe Prințul Vieții (Fapte 3:15, 17). Sf. Pavel, care a dat autorizare Sinedriului să-l ucidă cu pietre pe sf. Ștefan, ne spune că a făcut aceste lucruri în ignoranță, în orbire; și a gândit de fapt că face serviciu lui Dumnezeu.

Dacă aceasta a fost adevărat în toate aceste cazuri din trecut, nu putem noi oare să ne gândim că exact același principiu operează și acum — în mod individual? Domnul este în stare să oprească aceste lucruri și o va face la vremea cuvenită. El va ridica vălul și va lăsa lumina să strălucească la timpul cuvenit. Dar încă nu este timpul potrivit. Biserica nu a completat încă suferințele lui Cristos.

partea noastră la paharul suferinței

Noi ar trebui să ne bucurăm că avem parte în suferințele lui Cristos, și ar trebui să ne primim partea în smerenie și supunere fără murmur, dându-ne seama că Tatăl a turnat paharul pe care trebuie să-l bem. Dacă noi ne iubim dușmanii și nu dorim să le facem rău, ci dimpotrivă, dorim să le deschidem ochii înțelegerii și să le facem bine, atunci avem spiritul corect. Orice dorință de a-i prejudicia ar dovedi că ne lipsește Spiritul Domnului. Oricine găsește că are un spirit de răutate va afla că are mult de învățat. Dar oricine găsește în el dovada Spiritului Domnului în această chestiune, se poate bucura.

Curând, cei care persecută, calomniază, ne fac rău, vor vedea clar și vor fi rușinați. După cum spun Scripturile: Iată ce zic frații voștri, care vă urăsc și vă izgonesc din cauza Numelui Meu: Domnul să fie slăvit și să vă vedem bucuria!” Dar ei vor rămâne de rușine” (Isaia 66:5). Timpul când ei vor fi rușinați este timpul când Cristos Se va arăta și ei vor vedea. Când Se va arăta, vom fi ca El.” Astfel deci, ocazia noastră de a ne răzbuna va fi în viitor, și răzbunarea voastră va fi să le facem bine dușmanilor noștri. Le vom face atâta bine încât vor fi total rușinați de ceea ce au făcut ei acum împotriva noastră.