BUCURIILE ȘI TRISTEȚILE SFÂNTULUI PAVEL

2 Corinteni 11:21-33

> Sf. Pavel, eroul — Loialitatea, credincioșia și răbdarea lui — El a suferit pentru Cristos — Și pentru frați — Prin aceea că i-a făcut plăcere să ducă mesajul harului lui Dumnezeu — De ce se enumeră suferințele lui în această lecție — Desigur, „un vas ales”!

„Harul Meu îți este de ajuns; căci puterea Mea în slăbiciune se desăvârșește”. 2 Corinteni 12:9.

W.T. 15 Aug. 1916 (pag. 248-249)

Ce om minunat a fost Sf. Pavel! Fără îndoială, secretul strălucirii lui stă în faptul că s-a predat atât de complet lui Dumnezeu — pentru a face nu propria voință, ci voința Tatălui — pentru ca Domnul să-l poată folosi ca apostol, ca purtător de cuvânt, ca serv, într-o măsură mai mare, poate, decât a folosit vreodată pe oricare alt om. Prin aceasta nu vrem să spunem că Sf. Pavel a fost mai mare decât Învățătorul său. Domnul nostru a avut numai trei ani și jumătate de serviciu, în timp ce Sf. Pavel a avut o slujbă lungă — o perioadă lungă de serviciu pentru Dumnezeu și pentru Biserică. În afară de aceasta, n-a fost posibil ca Învățătorul să intre în detaliile planului divin, deoarece chiar și urmașii Săi devotați, inclusiv apostolii, erau oameni naturali, care n-au primit conceperea spiritului sfânt până la Rusalii. De aceea citim că învățăturile lui Isus erau mai ales în pilde și cuvinte misterioase. 1 Corinteni 2:14; Matei 13:10-17.

Într-o împrejurare Învățătorul a spus ucenicilor Săi: „Mai am să vă spun încă multe lucruri, dar acum nu le puteți purta. Când va veni Mângâietorul, duhul Adevărului, vă va călăuzi în tot Adevărul; . . . și vă va vesti lucrurile viitoare” (Ioan 16:12, 13). Pentru Sf. Pavel și pentru ceilalți apostoli n-au existat asemenea restricții. Epistolele lor a fost adresate sfinților lui Dumnezeu din diferite părți, cărora le-au scris liber despre fiecare trăsătură din marele subiect — planul divin de mântuire. Unele din scrierile lor erau subiecte despre care ei au spus că sunt potrivite pentru „prunci” în Cristos, iar altele erau „hrană tare” — lucruri mai adânci ale planului divin (Evrei 5:13, 14; 1 Petru 2:1-3). Dar ei au scris numai celor concepuți de spirit, nu celor lumești.

CALITĂȚILE SF. PAVEL

Nu este un fapt neobișnuit că adversarul a putut stârni puțin sectarism chiar în Biserica timpurie, după cum a remarcat Sf. Pavel, criticând-o: Unii ziceau că sunt ai lui Pavel, alții că sunt ai lui Apolo, alții că sunt ai lui Petru (1 Corinteni 1:11-13; 3:1-7). Dar apostolul a mustrat toate aceste sentimente de apartenență, amintindu-le că nu unul din acești învățători a murit pentru ei; și că ei toți trebuiau să fie creștini, neluând nici un alt nume, decât pe acela al Învățătorului. Acest spirit s-a manifestat și altfel. Trebuia ca apostolii să crească în har și cunoștință ca și restul casei credinței; și deși au avut binecuvântări speciale de la Domnul, totuși ei n-au avut aceeași lungime a viziunii în același timp.

Sf. Pavel, cel mai învățat dintre cei doisprezece, cel care a luat locul lui Iuda, avea în mod natural cea mai bună posibilitate de a fi larg în gândire. Este adevărat, ca Saul din Tars el se arătase a fi foarte îngust și bigot în lupta lui împotriva lui Cristos și a urmașilor Lui. Dar, după ce i s-au deschis ochii înțelegerii și după ce a devenit creație nouă concepută de spirit, Sf. Pavel a manifestat o minunată pătrundere a lucrurilor divine. Explicând această pătrundere, el a declarat că a avut viziuni și revelații mai mult decât toți ceilalți apostoli ai Domnului împreună. 2 Corinteni 12:1, 7, 11, 12.

Toate acestea erau în armonie cu ceea ce Domnul spusese în legătură cu el: „El este un vas pe care Mi l-am ales . . . și îi voi arăta cât de mult trebuie să sufere pentru numele Meu” (Fapte 9:15, 16). Natural, Domnul putea folosi pe un om cu multe talente, bine educat, care-și predase complet voința, mai avantajos decât pe un analfabet; și despre unii din restul apostolilor este scris că mulțimea și-a dat seama că erau neînvățați și ignoranți (Fapte 4:13). Dar cu Sf. Pavel n-a fost așa. El avea educație și o minunată lărgime de minte. Toți copiii consacrați ai lui Dumnezeu, capabili să înțeleagă lucrurile adânci din Biblie, cu siguranță sunt uimiți de logica, înțelepciunea și puterea scrierilor Sf. Pavel! Nu cunoaștem nimic în lume care să se compare cu ele.

Împins în față ca purtător de cuvânt al Domnului la neamuri, mintea Sf. Pavel a înțeles mai repede decât a celorlalți apostoli lucrurile aparținătoare noii dispensații; și el a înțeles că neamurile urmau să fie moștenitoare împreună cu evreii la privilegiile Împărăției (Efeseni 3:1-12; Coloseni 1:25-27). Natural, unii gândeau că Sf. Pavel merge prea departe, și s-a ridicat argumentul că el nu era unul din cei doisprezece, că el nu trebuia să fie pus în rândul apostolilor etc.

Oricât de dispus era Sf. Pavel să nu fie nimic și să lase pe alții să-și însușească valoarea lui, totuși el simțea o datorie față de adevăr. Aceasta l-a făcut să ne spună, nu în termeni nesiguri, că avea dovada deplină a calității lui de apostol și că el nu era mai prejos decât cei mai aleși dintre apostoli în înțelegerea programului divin — da, lui, mai mult decât tuturor celorlalți, îi descoperise Domnul mai mult în legătură cu lucrurile viitoare despre care vorbise Domnul Isus. Ioan 16:13; 2 Corinteni 11:5; Galateni 2:2-10; etc.

SUFERINȚELE LUI PENTRU CRISTOS

Sf. Pavel trudise din greu cu Biserica din Corint și i se părea regretabil ca ei să nu reușească a face progresul cuvenit în adevăr fiindcă gândeau despre el că este un învățător incompetent. Deci, în lecția noastră face ceea ce el numește „laudă nebunească”. El nu aproba lauda; și totuși, de dragul ascultătorilor, a vrut să-i informeze în anumite privințe. Și ce bucuroși suntem că Spiritul Sfânt l-a îndrumat pe apostol așa încât și noi să-l putem ((111)) cunoaște mai bine și să-i putem aprecia mai deplin loialitatea iubitoare față de Regele regilor, și faptul că el a fost un vas ales de Domnul pentru comunicarea Adevărului chiar și casei credinței de astăzi!

Dar apostolul nu s-a lăudat cu sine — cu talentele sale, cu oratoria sa, cu felul în care oamenii erau vrăjiți, cu felul în care mulți îi recunoșteau abilitatea etc. Nu; el s-ar lăuda mai curând cu lucrurile despre care alții ar gândi că-i sunt spre rușine. El le-ar spune ce-i permisese providența lui Dumnezeu să sufere pentru Adevăr — bătăi cu nuiele, lovituri cu bastonul, închisoare, pericole de scufundare, pericole din partea falșilor frați, pericole din partea păgânilor. Pentru el aceste lucruri erau semne ale iubirii și favorii divine, și de asemenea purtau mărturie că el era iubitor de Domnul și de dreptatea Sa, și că fusese dispus să sufere pentru Domnul, pentru Adevăr.

Astfel văzută această lecție, ea este o parte foarte valoroasă a cuvântului lui Dumnezeu. Ea ne dă informații pe care nu le găsim nicăieri în altă parte. Ea ne înfățișează în mod clar o imagine a unui soldat al crucii și a ceea ce a îndurat el. Ea ne spune: „Fii credincios până la moarte” — urmează în urmele lui Isus și ale acestui nobil urmaș al Lui — nu te lăuda în tine însuți, ci în Domnul și în privilegiile tale de serviciu în legătură cu Adevărul Său.

SECRETUL SUCCESULUI SĂU

Curând va veni timpul când nobilul Sf. Pavel și cei mai puțin proeminenți dintre urmașii Domnului vor fi cu toții primiți de El în glorie eternă și vor fi prezentați înaintea Tatălui fără pată sau defect (Ef. 5:25-30). Dar putem fi siguri că fiecare din acea companie glorioasă va fi fost un soldat credincios, nu un dezertor, nu unul care s-a rușinat de Domnul, nu unul care s-a rușinat de Adevărul Său. Învățătorul spune despre aceștia că nici El nu se va rușina de ei, ci le va mărturisi numele înaintea Tatălui și a sfinților Săi îngeri. Mat 10:32, 33.

Secretul îndurării de către apostol a unor privațiuni așa de mari— bătăi cu nuiele, închisoare, necazuri de diferite feluri — ne este prezentat în cuvintele textului nostru de bază. Harul Domnului i-a fost de ajuns. Puterea Domnului s-a desăvârșit în slăbiciunea lui. Și nu este oare acesta secretul oricărei vieți creștine reușite? N-a fost oare chiar așa la Învățătorul nostru — spiritul Tatălui în El, sprijinirea Lui pe Tatăl și căutarea luminii de la fața Tatălui au fost într-adevăr puterea lui Dumnezeu care a lucrat în Mântuitorul nostru să vrea și să facă buna plăcere a Tatălui?

Același lucru este adevărat despre fiecare urmaș al Domnului din zilele Lui încoace. De fapt Învățătorul a spus urmașilor Săi: „Fără Mine nu puteți face nimic” (Ioan 15:5). Aceasta este puterea divină care lucrează prin Domnul nostru Isus, prin Cuvântul Adevărului, prin urmașii lui Isus; și această putere poate lucra în cei mai slabi membri ai corpului lui Cristos ca și în cei mai tari. Harul Domnului este suficient pentru toți și pentru orice timp de lipsă. Noi nu trebuie să uităm totuși că această mare îndestulare nu este turnată peste poporul Domnului necondiționat, ci drept răspuns la evaluarea nevoilor lor și la cererea lor în rugăciune a harului divin în orice timp de lipsă.