Vol. 2 Septembrie-Octombrie 1995 Nr. 6

CE ESTE RĂSCUMPĂRAREA UNIVERSALĂ?

W.T. 15 Iulie 1916 (pag. 213-214)

Suntem întrebați dacă noi credem sau nu în răscumpărarea universală, și care credem noi că este sfera sau sensul deplin al acestui termen. Noi răspundem:

După înțelegerea noastră, mulți care folosesc expresia „Răscumpărare Universală” nu reușesc să înțeleagă clar semnificația ei. Ei înțeleg mântuire universală și eternă, ceea ce este cu totul altă chestiune. Noi credem că Biblia învață răscumpărarea universală în declarația că Isus Cristos, „prin harul lui Dumnezeu a gustat moartea pentru toți” și că El „S-a dat pe Sine Însuși ca preț de răscumpărare pentru toți, mărturie ce trebuia dată la timpul cuvenit” (Ev. 2:9; 1 Tim. 2:5, 6). De asemenea, „El este ispășirea pentru păcatele noastre (ale Bisericii); și nu numai pentru ale noastre, ci și pentru ale întregii lumi” (1 Ioan 2:2). Toate aceste texte vorbesc despre răscumpărarea omenirii; și toate declară în mod clar și hotărât că ea va fi universală — adică, ea se va aplica la fiecare membru al rasei noastre.

După ce astfel a fost stabilit faptul că răscumpărarea este universală, în mod cuvenit întrebarea următoare ar fi: Ce se include în cuvântul răscumpărare? Răspunsul este că în limba greacă, precum și în engleză, cuvântul are semnificața de cumpărare — de luare a ceva, dând altceva în loc. Această idee este accentuată de câteva ori în Biblie. Nu numai ni se spune că am fost cumpărați cu un preț, însuși sângele scump al lui Isus, dar avem și cuvântul lui Isus pentru aceasta, că El S-a dat pe Sine ca preț corespunzător pentru păcătoși (Mat. 20:28). Cuvântul folosit în limba greacă este lutron-anti, ceea ce înseamnă un preț pentru compensare exactă. Sf. Pavel dă exact aceeași idee când zice: „Omul Isus Cristos S-a dat pe Sine Însuși ca preț de răscumpărare (anti-lutron) pentru toți” (1 Tim. 2:5, 6). Sf. Pavel accentuează din nou aceeași idee când spune: „Căci dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit și învierea morților. Și după cum în Adam toți mor, tot așa, în Hristos, toți vor fi făcuți vii”. 1 Cor. 15:21, 22.

Astfel avem accentuată și specificată problema răscumpărării și a prețului de răscumpărare. Ea desigur este universală; ea acoperă pe fiecare membru al rasei noastre. Păcatul a intrat printr-un om și numai el a fost condamnat la moarte de marea Curte cerească. Soția și copiii lui au parte cu el de pedeapsa lui — nu prin condamnare directă, ci indirectă; fiindcă măsura de viață pe care o avem a venit de la tatăl Adam, și aceasta a fost numai o scânteie, dreptul ei la existență pierzându-se înainte de a ajunge la noi. Totuși, marele nostru Creator S-a îngrijit de răscumpărarea universală. Prin acest decret împotriva unei singure persoane El a făcut posibil ca un om perfect să poată răscumpăra pe cel condamnat. În acest scop, Domnul nostru, marele Logos, a părăsit Curțile cerești, S-a umilit și S-a făcut trup, Omul Isus Cristos, care a gustat moartea pentru fiecare om. Moartea Lui este suficientă pentru satisfacerea pretențiilor Dreptății împotriva primului om; și s-au avut în vedere toate urmările acelei sentințe pentru rasa acelui om.

DEFINIREA RĂSCUMPĂRĂRII UNIVERSALE

Pentru a vedea la ce se poate aștepta Adam și rasa lui ca rezultat al acestei răscumpărări universale trebuie să vedem ce a fost Tatăl Adam înainte de a păcătui; pentru că răscumpărarea implică aducerea lui și a rasei lui la starea în care a fost înainte de a păcătui. De aceea notăm:

1) Adam avea părtășie cu Creatorul său.

2) El trăia sub binecuvântare divină care se îngrijea de orice nevoie a lui și-l menținea în viață atâta vreme cât era ascultător.

3) Cât privește eternitatea, drepturile lui nu fuseseră hotărâte. El era în școala experienței, câștigând cunoștință, și a fost asigurat de continuarea vieții atâta vreme cât rămânea ascultător și-și folosea cunoștința în armonie cu voința Creatorului.

4) El era, prin urmare, în probă pentru viață veșnică. Înțelegerea noastră este că, dacă sub anumite probe Adam ar fi continuat ascultător, el ar fi fost recunoscut ca trecut la examen în școala experienței și, în mod potrivit, nu trebuia să mai fie supus la probe și încercări. Dar el n-a ajuns niciodată la această poziție. El a eșuat în timpul său de încercare și n-a ajuns niciodată să treacă la examen.

De aceea, răscumpărarea universală înseamnă o aducere a lui Adam și a rasei sale înapoi la starea de probă în care a fost când a păcătuit. Ceea ce s-a pierdut a fost răscumpărat și va fi restabilit. Scripturile ne spun că Dumnezeu a pregătit timpurile „Restabilirii”; și acele timpuri sau ani de restabilire sunt pentru aducerea lui Adam și a rasei sale înapoi la tot ceea ce a avut la început. Scripturile indică foarte clar că experiențele omenirii ((142)) — întâi sub domnia păcatului și morții, și apoi sub binecuvântările restabilirii din Împărăția lui Mesia — vor da o așa mare cunoștință de Dumnezeu și de planul Lui, încât la încheierea domniei lui Mesia fiecare membru al rasei va fi avut încercarea în întregime — cunoștință deplină, posibilitate deplină.

Scripturile ne arată că unii, când li se vor acorda toate aceste binecuvântări, se vor împotrivi și, păcătuind cu voia, vor fi socotiți nevrednici de orice altă favoare din partea Celui Atotputernic și vor fi nimiciți în moartea a doua. Ele ne arată clar că la sfârșitul vârstei Milenare, unii, chiar dintre aceia care vor ajunge la perfecțiune umană deplină, nu vor fi socotiți vrednici de viață veșnică, ci dimpotrivă, vor fi nimiciți în moartea a doua, pentru că, după ce s-au bucurat de partea lor în răscumpărarea universală, ei nu și-au folosit posibilitățile pentru o astfel de dezvoltare a caracterului care să satisfacă cerințele divine. Despre nimicirea lor vorbește Apocalipsa 20:7-10. Este de asemenea ilustrată prin nimicirea clasei caprelor din pilda cu oile și caprele. Mat. 25:31-46.

EXPLICAREA MÂNTUIRII UNIVERSALE

Cineva însă ar întreba: Totuși, răscumpărarea pe care Dumnezeu a pregătit-o nu-și va continua efectele și nu-i va recupera din moartea a doua? Răspundem: Nu! În timpul Mileniului, Cristos va da tuturor orice ajutor necesar și cuvenit. „Va judeca lumea după dreptate” (Fapte 17:31). Pe lângă aceasta, a se presupune că mai trebuie făcut ceva pentru aceștia, după ce au mers în moartea a doua prin propria lor cale voită, ar implica o altă jertfă pentru păcate. Păcatul care i-a adus Tatălui Adam moartea a fost păcat cu voia. Pe acesta îl va plăti pe deplin moartea lui Isus; dar păcatul care va aduce moartea a doua va fi păcat individual, voit, din partea fiecăruia care va muri în moartea a doua; iar prețul răscumpărării fiecăruia dintre acești păcătoși ar fi moartea unuia fără păcat ca jertfă pentru fiecare.

Cazul lui Adam este cu totul diferit de ceea ce va fi atunci cu rasa; pentru că fiecare din păcătoșii aceia va fi la fel de vinovat ca și Adam; și fiecare va fi condamnat personal la moartea a doua. Dacă fiecare ar fi răscumpărat din nou, fiecare ar avea nevoie de un Mântuitor personal. Biblia dă de înțeles că va fi un număr considerabil de capre la sfârșitul vârstei Milenare, care vor veni sub pedeapsa morții a doua; și aceasta ar cere un număr egal de jertfe perfecte pentru răscumpărarea lor de sub acea sentință. La ce le-ar folosi, dacă ei n-au profitat de toate experiențele vieții prezente și de toate experiențele timpului Milenar de restabilire? Nu ne-am putea imagina că ei ar profita de alte experiențe.

Prin urmare, planul divin este, evident, singurul plan înțelept; și nici o răscumpărare nu se va da pentru recuperarea unora ca aceștia din moartea a doua, și nici nu există nici un fel de speranță pentru ei. Cine ar muri pentru ei? Cine i-ar răscumpăra? Cristos nu; fiindcă apostolul arată în mod distinct: „Cristos nu mai moare” (Rom. 6:9). Ar muri oare voluntar o companie de sfinți îngeri pentru ei, sub toate aceste împrejurări și condiții, văzând că ei au păcătuit împotriva unei asemenea lumini, cunoștințe și pregătiri iubitoare? Și ar muri oare pentru ei cineva din Biserică, din Mireasa lui Cristos? Noi credem că nu. Și-ar da oare vreo ființă înțeleaptă sau inteligentă viața ca preț corespunzător pentru unul care a fost incorigibil sub asemenea condiții favorabile? Noi credem că este irațional să presupunem astfel.

UN CUVÂNT DE AVERTIZARE

Ne surprinde că unii, care au gustat odată din Cuvântul cel bun și au fost făcuți părtași ai Spiritului sfânt, pot fi pasibili în vreun grad de a fi prinși în cursă de asemenea sofisme ale adversarului. Totuși să nu uităm că în prezent adversarul este foarte activ în a găsi capcane pentru poporul Domnului. Sugestia inspirată a Sf. Iacov ne îndrumează să scriem aceste cuvinte: „Frații mei, dacă s-a rătăcit vreunul dintre voi de la adevăr și-l întoarce un altul, să știe că cine întoarce pe un păcătos de la rătăcirea căii (cursului) lui, va mântui un suflet de la moarte și va acoperi o mulțime de păcate” (Iacov 5:19, 20). Aceasta nu înseamnă că poporul lui Dumnezeu n-ar putea fi mai mult sau mai puțin prins în capcana erorilor, ci aceasta înseamnă că tendința sau cursul este de a conduce tot mai departe de Adevăr, de pe calea Vieții pe calea Morții.

Noi ne aflăm în ziua Domnului, menționată de apostol; și în loc de a lepăda armătura sau de a încerca să aducem îmbunătățiri la declarațiile clare ale Cuvântului lui Dumnezeu, ori de a ne permite să luăm filosofiile noastre, sau ale altor oameni, în locul Cuvântului lui Dumnezeu, noi trebuie să ne punem platoșa, să ne fixăm coiful, să ne încingem coapsele minții, să prindem strâns scutul credinței și să ținem ferm sabia spiritului, care este Cuvântul lui Dumnezeu, pentru a putea sta în această zi rea; și nu numai atât, dar și să putem ajuta pe alții să se împotrivească uneltirilor marelui adversar. Ef. 6:12-18.