Pagina 83

TETZEL VINDE INDULGENȚE

Cam pe vremea când Martin Luther a început să studieze Noul Testament și a fost uimit de simplitatea lui - și când a înțeles marele adevăr biblic despre îndreptățirea prin credință - l-a întâlnit pe Tetzel. Această întâlnire a avut ca efect întărirea convingerii că în credința și spiritul Bisericii se strecuraseră treptat erori mari. Tetzel vindea indulgențe cu autoritatea papei. Câștigul urma să se folosească pentru terminarea catedralei Sf. Petru din Roma.
Tetzel poate să-și fi depășit sau nu autoritatea, dar relatarea este că el a propovăduit, nu meritul sacrificiului lui Cristos, ci puterea papei și a sa proprie, ca agent al lui spunând: Aveți prieteni în purgatoriu care suferă pentru diferite păcate. Papa are putere să-i elibereze; eu sunt agentul lui. Cei care donează în acest fond să pună banii în această cutie și să fie siguri că în momentul când fac acest lucru prietenii lor sunt eliberați de suferințele purgatoriului.
Chiar dacă era catolic și credea în purgatoriu, Luther n-a putut tolera o asemenea afacere comercială, că harul lui Dumnezeu se putea cumpăra cu bani. El l-a denunțat viguros pe Tetzel.
După câte știm noi, vinderea publică a indulgențelor a fost oprită în cele mai multe țări civilizate, dar până recent în Mexic pe mesele multor biserici erau expuse indulgențe, specificând diferite păcate și nelegiuiri care aveau fixat prețul.
Protestanții și unii catolici au presupus că aceste indulgențe permit a păcătui. Biserica Romei însă pretinde că ea niciodată n-a scos permise de a păcătui, ci numai o anumită iertare de suferințele purgatoriului.
Astăzi printre cei care studiază Biblia pare să fie în creștere convingerea că Biblia învață că în moarte nu există cunoștință - că în dimineața învierii, momentul trezirii îl va conecta la gândul cu care a murit. Textele ca dovezi pentru purgatoriu ei le aplică la sfinți în această viață, la „loviturile” lumii în veacul viitor și la „timpul de necaz”.