Vol. 12 Noiembrie-Decembrie 2004 Nr. 1

UNGEREA BISERICII

„Ungerea pe care ați primit-o de la El rămâne în voi.” 1 Ioan 2:27.

R5549 W. T. 1 octombrie 1914 (pag. 297-299)

Sub orânduirea divină cu națiunea lui Israel, marii preoți ai ei, care au reprezentat întreaga preoțime, erau introduși în funcție prin ungerea cu parfum special, tare, numit uleiul sfânt al ungerii. Acest ulei era făcut după prescripții speciale și poporului nu-i era permis să-l folosească, fiind pedepsit cu moartea. După ce Israelul a devenit o împărăție, împărații erau și ei unși cu acest ulei sfânt.

Aceste două funcții de preot și împărat au fost după aceea arătate a fi tipice pentru un serviciu unit, care își va găsi antitipul în Cel care trebuia să fie Preot pe Tronul Său — un Preot împărătesc, un Împărat Preot. Scripturile ne dau o ilustrație a acestei funcții unite în persoana lui Melhisedec, despre care este scris că a fost împăratul Salemului și preot al Dumnezeului Celui Preaînalt (Geneza 14:18-20; Evrei 7:1-17). Comparând astfel o scriptură cu altă scriptură, aflăm că Mesia, care va împlini marea lucrare de binecuvântare a lumii, va fi Cel care va combina funcțiile atât de împărat cât și de preot.

Examinând tipul îndeaproape, găsim că uleiul sfânt al ungerii a fost turnat pe capul marelui preot numai la timpul introducerii lui în funcție. Turnat din belșug pe capul său, uleiul curgea până la poalele hainelor funcției sale preoțești. După cum vom vedea mai târziu, și această împrejurare a fost tipică.

Privind înainte de la tip la antitip, înțelegem că Scripturile învață că pe pământ trebuie să fie stabilită o Împărăție Mesianică mare, care îl va lega pe Satan, va restrânge toate influențele rele și va da întregii lumi o ocazie deplină de împăcare cu Dumnezeu. De asemenea înțelegem că va fi realizată o mare lucrare preoțească în legătură cu această Împărăție. Aceasta va fi de asemenea o parte din marea lucrare a lui Mesia, care este arătată astfel a fi din două părți; ca Împărat El va guverna omenirea cu un toiag de fier pentru binecuvântarea oamenilor, iar ca Preot va instrui, va ridica, va vindeca bolile lor și-i va trezi din morți.

„Hristos în voi nădejdea slavei”

Națiunea lui Israel a înțeles bine că Mesia al lor trebuia să fie Sămânța lui Avraam promisă, care trebuia să binecuvânteze toate familiile Pământului; dar până la prima venire a Domnului n-a fost timpul să se înțeleagă că această Sămânță trebuia să fie compusă din mai mult decât o persoană. Apostolul Pavel ne atrage atenția asupra acestui fapt și declară că aceasta a fost Taina ascunsă de dispensațiile anterioare — că Mesia trebuia să fie, nu o persoană, ci o companie sub o Conducere (Efeseni 3:2-7; Coloseni 1:25-27). Mai mult, acest Mesia nu numai că va fi compus din mai mulți, ci trebuie să fie adunat dintre multe națiuni.

Numai puțini pot înțelege această Taină; mulți încă n-o înțeleg; de fapt, va fi înțeleasă numai de o clasă specială, pentru care este destinată. Scripturile ne arată că Veacul Evanghelic este rezervat pentru alegerea acestui mare Împărat antitipic, mai mare decât Solomon; acest mare Preot Împărătesc antitipic, reprezentat de Melhisedec. Chemarea din acest veac este pentru cei care vor deveni membri ai acestei companii, Preotul și Împăratul antitipic.

Condițiile pentru a fi membru

Toți cei care vreau să devină membri ai acestei clase a Împărăției trebuie să privească la Domnul ((810)) nostru Isus ca la Acela prin care trebuie să le vină favoarea lui Dumnezeu. „Căci în nimeni altcineva nu este mântuire; căci nu este nici un alt nume sub cer sau printre oameni prin care trebuie să fim mântuiți.” De la moartea și învierea lui Cristos s-a deschis o cale nouă spre viață. Cristos va fi Capul Bisericii care este Trupul Său; și întreaga Biserică va completa pe marele Proroc, Preot și Împărat — mult așteptata Sămânță a lui Avraam. Galateni 3:8, 16, 29.

De aceea, toți care s-au oferit lui Dumnezeu în consacrare, să-și ia crucea și să-L urmeze pe Învățător; să ducă o viață cât se poate de aproape de viața pe care a trăit-o El, mergând în urmele Lui. Deși noi nu putem fi perfecți potrivit cărnii, și deși Dumnezeu nu poate aproba ceva imperfect, totuși perfecțiunea noastră trebuie să fie aceea a intenției, a voinței; și astfel prin Răscumpărătorul vom fi aprobați înaintea Lui.

Întorcându-ne la ilustrația tipică a ungerii marelui preot evreu la timpul introducerii sale în funcție și comparând-o cu antitipul, înțelegem că marele Preot antitipic a fost uns la Iordan. Acolo Domnul nostru Isus, Capul companiei Cristosului, a primit Spiritul sfânt fără măsură. La Cincizecime, uleiul de ungere antitipic a început să curgă peste Biserică. După cum în tip uleiul turnat pe capul marelui preot a curs până la poala hainei, tot așa Spiritul sfânt a coborât de pe Capul Bisericii chiar până la ultimele membre ale Corpului uns al lui Cristos. Psalmul 133:1-3.

Întreaga companie a lui Cristos unsă

Noi primim această ungere de la Tatăl prin Domnul nostru Isus Cristos. Toate lucrurile sunt de la Tatăl și toate lucrurile sunt prin Fiul (1 Corinteni 8:6). Tatăl a acordat Spiritul sfânt Fiului și L-a autorizat să-l acorde Corpului Său. Această acordare a Spiritului sfânt a fost intenționată a fi o ungere a întregului Corp; căci Tatăl a recunoscut Corpul când a recunoscut Capul. Când Cristos a atribuit meritul Său ca să acopere neajunsurile Bisericii, El ne-a făcut acceptabili pentru Tatăl; și această acceptare a fost manifestată prin limbile de foc etc., care au venit peste apostoli la Cincizecime. Această manifestare exterioară n-a fost cel mai important lucru însă; căci apostolii puteau să fi primit Spiritul sfânt fără nici o manifestare specială a Puterii divine.

Limbile de foc care au coborât la Cincizecime, asemenea porumbelului care a coborât deasupra Domnului nostru la botezul Său, n-au continuat să fie văzute. Atât porumbelul cât și flacăra de lumină au fost doar reprezentări exterioare cu scopul de a convinge pe martori că binecuvântarea și puterea promise veniseră.

Când Corneliu, primul convertit dintre neamuri, a fost primit în compania unsă, a fost încă o manifestare a faptului că Spiritul sfânt fusese dat urmașilor lui Isus. Așa că ar putea fi multe manifestări ale unui fapt. Chiar și acum Dumnezeu ar putea da o manifestare ca să arate că El a acordat Spiritul sfânt; dar făcând astfel, El ar indica numai acel fapt — Spiritul sfânt fiind deja acolo. Ungerea pe care a primito Biserica la Cincizecime a fost aprobarea divină, recunoașterea divină a celor consacrați să urmeze în pașii Domnului nostru. Astfel Dumnezeu a demonstrat vizibil faptul că urma să fie o Biserică.

De la Cincizecime aceeași chemare evanghelică a mers în toată lumea — către toți aceia pe care-i cheamă Domnul Dumnezeul nostru (Fapt. 2:39). Cei care acceptă termenii și condițiile acelei chemări intră în compania unsă. Când intrăm în Cristos, intrăm în această ungere. Nu intrăm în Corpul lui Isus, ci intrăm în acest Corp simbolic al Celui Uns — Cristosul. Intrăm în această stare în care suntem „moștenitori ai lui Dumnezeu și împreună moștenitori cu Hristos” Isus Domnul nostru. De-a lungul acestui Veac Evanghelic această ungere a continuat în Biserică. „Ungerea pe care ați primito rămâne în voi”; continuă în voi. Cei care nu intră niciodată în această ungere nu vor face parte niciodată din Biserică.

Ungerea și conceperea

Cum putem ști că am fost concepuți este o altă latură a chestiunii. La Cincizecime când a început Biserica, au fost semne exterioare prin care a fost demonstrată această ungere — darurile Spiritului, darurile limbilor etc. Acestea au fost numai daruri exterioare, ne spune apostolul, și n-ar putea însemna nimic mai mult decât simboluri zăngănitoare și alamă sunătoare (1 Corinteni 13:1-3). S-ar putea ca acei care au darurile să fi venit în relație cu Dumnezeu întrun mod exterior, formal, și n-au făcut nici un progres real în lucrurile spirituale.

Aranjamentul lui Dumnezeu pare să fie că după ce am intrat în această companie unsă și astfel putem vorbi și gândi de la bun început despre noi ca despre clasa unsă, vom avea curând o manifestare că am intrat într-adevăr în această clasă. Această dovadă nu va fi prin aceea că vom vorbi în limbi etc., ci prin apariția roadelor și harurilor Spiritului sfânt — smerenie, răbdare, blândețe, îndelungă răbdare, amabilitate frățească, dragoste. Manifestarea acestor roade ar părea să însemne că suntem din ce în ce mai activați de Spiritul lui Cristos.

Dar chiar și aici trebuie să distingem între dispoziția naturală și cea dobândită prin creșterea în har. De exemplu, există unii care au multă răbdare — de fapt prea multă; ei sunt indolenți. Răbdarea lor, prin urmare, nu este rodul Spiritului. Pentru a distinge între trăsăturile naturale și harurile dobândite trebuie să comparăm dispoziția naturală a persoanei cu creșterea sa în har și în roadele Spiritului.

((811))

Ungerea Spiritului nu este chiar aceeași cu conceperea Spiritului. Ungerea este legată numai de recunoașterea ca membru al unei clase chemate la o lucrare specială în Împărăția Mesianică. Când ajungem să fim înrudiți cu Dumnezeu prin Cristos, devenim membri ai companiei unse. Dar în timp ce ungerea este reprezentată de întreaga Biserică în mod colectiv, conceperea de Spirit sfânt este o chestiune individuală. Scripturile ne explică în diferite moduri că suntem concepuți de Spiritul sfânt de către și prin Cuvântul Adevărului.

Sfințiți prin cuvântul adevărului

Cu alte cuvinte, nimeni nu poate primi Spiritul sfânt decât dacă a primit Adevărul. Ca ilustrare, Corneliu a fost un om bun, care s-a rugat mult și a făcut milostenii din belșug; toate acestea însă nu i-au dat Spiritul sfânt. Dar când a venit timpul potrivit — sfârșitul celor șaptezeci de săptămâni de favoare al evreilor — Corneliu a fost îndrumat la unul care să-i spună ce trebuia să facă. El a fost instruit de un înger sfânt să cheme pe sf. Petru să vină la el acasă și să-i spună anumite cuvinte (Fapt. 10:22). Cuvintele erau necesare.

Pentru a deveni membri ai Bisericii lui Cristos, trebuie să fie o acțiune inteligentă din partea noastră — nu este ceva de hocus-pocus. Putem ști deci, că nici un păgân, oricât de nobil prin natură, n-ar putea fi din clasa Bisericii; și același lucru este adevărat și despre oamenii care sunt civilizați. Oricine va fi din compania unsă trebuie să aibă o cunoștință despre privilegiul intrării în relație cu Dumnezeu prin Cristos. Dacă cineva nu are această informație, nu poate face parte din clasa Bisericii.

Cuvântul lui Dumnezeu, Mesajul Evangheliei, este acela care va aduce pe oameni în relație cu Dumnezeu. Astfel, oricine va primi Spiritul sfânt trebuie să primească mai întâi cunoștința Adevărului; apoi acest Adevăr va lucra asupra lui. Întâi el trebuie să ia poziție pentru dreptate; apoi trebuie să-L primească pe Cristos ca Răscumpărătorul său. Apoi, după ce L-a acceptat pe Cristos ca Mântuitorul Său, acesta trebuie să înainteze și să se consacre pentru a umbla în pașii Domnului nostru Isus. Dacă el a înțeles numai că aceasta este voia lui Dumnezeu, noi credem că va fi primit de Domnul — conceput de Spiritul sfânt. Apoi va fi rândul lui Dumnezeu ca acea persoană să primească mai multe instrucțiuni, pentru că până acolo a făcut pașii potriviți.

Scopul ungerii

Cât din aceasta se face automat noi nu putem ști sigur. După cum ființa umană pricepută operează în mare măsură pe linie automată, tot așa marele Creator lucrează pe linie automată; și un pas va duce la un rezultat, iar altul la alt rezultat etc. Presupunerea noastră este că Dumnezeu are un principiu mare care operează automat, prin care, sub Cristos, toți cei pe care îi va accepta vor primi individual anumite binecuvântări. De îndată ce individul va face pașii ceruți, el își va da seama de binecuvântarea și îndrumarea divină în afacerile sale.

Toți cei unși au mintea marelui Cap al Bisericii. Astfel noi trebuie să căutăm să rămânem în Cristos atât individual cât și colectiv; căci, după cum am intrat în clasa unsă, tot așa este posibil și să ieșim din acea clasă. Pentru a rămâne în Cristos, trebuie, ca Noi Creaturi, să creștem în har, în cunoștință și în iubire; căci, ca Noi Creaturi, dacă vom fi credincioși până la sfârșitul căii noastre, vom fi desăvârșiți prin Întâia Înviere și vom sta pe Tron cu Domnul și Împăratul nostru. Apocalipsa 3:21.