Vol. 19, Ianuarie-Februarie 2011, Nr. 2

Ungerea picioarelor” lui Cristos

Ea a făcut ce a putut.” Marcu 14:8

R 5230 W. T. 1 mai 1913 (pag. 134-135)

Nu ne putem gândi la un elogiu mai mare care să vină de pe buzele Învățătorului la adresa vreunuia dintre urmașii Săi. Această expresie a lui Isus deci, ar trebui să fie o întărire specială, mai ales pentru surorile din Biserică. Nu toate au ocaziile pe care le au frații în serviciul Adevărului. Există anumite limitări în privința sexului, și acestea desigur erau și pentru Maria. Ea n-a avut privilegiul să umble cu Isus, să-I asculte toate învățăturile și să coopereze cu El în acel mod, nici să fie unul dintre cei șaptezeci, trimiși să facă lucrări mari, să vestească Împărăția.

Dar fără să fie descurajată de aceste limitări, Maria a fost foarte atentă să folosească toate ocaziile pe care le-a avut. Ea și familia ei au fost prieteni speciali ai lui Isus — de cât timp nu știm. Dar știm că El mergea adesea în casa lor; și Scripturile dau mărturie că Isus iubea pe Marta, pe sora ei și pe Lazăr”. Ioan 11:5.

Când Lazăr a căzut bolnav, surorile I-au trimis vorbă: Acela pe care-l iubești este bolnav”. Ele și-au manifestat credința și supunerea în privința răspunsului care venea — dacă numai va trimite vorbă, sau va binecuvânta un șervet, sau altceva. Simțeau că El Se va îngriji — fiind un prieten special al familiei.

Trebuie să fi fost o mare încercare a credinței lor când Domnul nostru a rămas unde era când a murit Lazăr, când a avut loc înmormântarea. În a patra zi Isus a venit în Betania — prea târziu să facă vreun bine! Ne amintim că atunci Maria, care stătuse la picioarele lui Isus să învețe de la El, a fost atât de copleșită fiindcă El n-a trimis un ajutor în cazul fratelui ei, încât a simțit că nici măcar nu dorea să-L vadă pe Domnul. N-a dorit să-L onoreze. Astfel când a auzit că venise, ea a rămas totuși în casă și n-a mers să-L salute. Desigur, după ce Lazăr a fost chemat afară din mormânt, credința, iubirea și zelul ei s-au reînsuflețit și s-au intensificat. Credința ei fusese aspru încercată și probată și în final a triumfat.

Cu această ocazie, când Isus S-a suit la Ierusalim, înainte de răstignire, El a mers la casa lor ca de obicei. Atunci Lazăr, Marta și Maria au făcut un ospăț mare, la care au fost prezenți unii dintre fariseii din cetatea Ierusalimului. După acest ospăț, Isus a intrat călare în Ierusalim și a fost proclamat Împărat de către o mulțime de ucenici. Părea ca și cum lucrurile erau foarte favorabile și ca și cum foarte curând oamenii Îl vor primi ca Împărat. Luca 19:37-40.

Înainte de aceasta unii stătuseră pe gânduri, iar alții stăruiseră în credință. Aceștia au gândit că acum era momentul glorificării lui Isus și se simțeau siguri că aceasta însemna și glorificarea lor. Când a intrat în Ierusalim, El a scos afară pe schimbătorii de bani din Templu și toate lucrurile păreau prielnice. Mai târziu, unii dintre cărturari și farisei au încercat să arate falsitatea învățăturilor Lui și toți au plecat, așa încât le era frică să-L mai întrebe fiindcă le făcea mai mult rău decât bine. Luca 20:40.

GĂSIREA DE GREȘELI ESTE ÎMPOTRIVA IUBIRII

Oamenii obișnuiți erau mulțumiți de Isus, dar conducătorii erau tare nemulțumiți. Ei au zis: Romanii ne vor trata rău și nu ne vor da nici o libertate, dacă îngăduim să continue lucrul acesta. Aceasta ne va duce pe toți în dizgrație”. Așa că marele preot a zis: Este în folosul vostru să moară un singur om pentru popor și să nu piară tot poporul” (Ioan 11:50). Dar această hotărâre trebuia ținută în tăcere. Marele preot și conducătorii au lucrat deci în secret.

Chiar înaintea zilei răstignirii, Isus a fost din nou în casa lui Lazăr, a Martei și a Mariei. Cu această ocazie Maria s-a folosit de ocazie ca să spargă un vas cu untdelemn și să-l toarne pe capul lui Isus. Acesta nu era un ulei așa cum obișnuim astăzi, ci un parfum foarte scump. Ambalajul de alabastru în care fusese pus era se pare un vas mic.

Maria a spart vasul — probabil l-a destupat — ca să poată turna untdelemnul. În acest fel ea și-a manifestat aprecierea pentru prezența Lui ca Oaspete în casa lor. Pentru Maria, Domnul nostru n-a fost numai un mare om. Pentru ea a fost mai mult, a fost Mesia. În măsura în care a înțeles, ea L-a adorat, L-a respectat ca Domnul ei și s-a folosit de acea ocazie pentru a-I arăta devotamentul, turnând pe El parfumul prețios.

Unul dintre ucenici, Iuda, a mustrat pe femeie zicând: Aceasta este o risipă de bani rușinoasă, acest ulei era valoros”. Astfel de uleiuri erau mult mai scumpe atunci decât acum. Pe cale sintetică se poate produce acum aproape orice miros fără a se folosi nici măcar o floare. Dar procesul folosit mai demult făcea ca acestea să fie mult mai scumpe.

Când Iuda a mustrat-o pe Maria, Isus l-a oprit, zicând: Lăsați-o în pace; de ce-i faceți supărare? Ea a făcut o faptă bună față de Mine Ea a făcut ce a putut”. Ea și-a arătat iubirea, devotamentul. Ea nu M-a urmat cum M-ați urmat voi, ucenicii. Ea are restricții legate de sex. Dar acesta este un lucru pe care-l poate face și l-a făcut. Apreciez ceea ce a făcut. M-a uns pentru îngroparea Mea. Marcu 14:6-8.

TRIBUTUL DE APROBARE AL ÎNVĂȚĂTORULUI

Am putea presupune că acestea au fost cuvinte foarte stranii din partea Învățătorului: M-a uns mai dinainte pentru îngroparea Mea”. Ucenicii gândeau că El nu va muri. Dar Isus avea așa un obicei să spună lucruri ciudate, încât dacă s-ar fi certat în legătură cu ele, s-ar fi depărtat de El. Într-o împrejurare a spus: Dacă nu mâncați trupul Fiului Omului și nu beți sângele Lui, n-aveți viață în voi înșivă” (Ioan 6:53). Aceste cuvinte i-a nedumerit mult. Când a zis că va fi răstignit nu peste mult, ei au gândit: Cum poate folosi cuvinte atât de neadevărate? Și când sf. Petru a zis, Să Te ferească Dumnezeu, Doamne! Să nu Ți se întâmple așa ceva!” Isus l-a mustrat. Mat. 16:22, 23.

Aceste cuvinte, aceste lucruri și le-au amintit în zilele care au urmat; și astfel credința, speranța și încrederea s-au intensificat mult și le-au devenit mai scumpe. Astfel s-a întărit și credința noastră.

Aplicând la noi cuvintele lui Isus către Maria, putem vedea că nimeni nu poate primi un tribut mai înalt de pe buzele Învățătorului decât aprobarea dată faptei Mariei. Evident au însemnat: Ea nu poate face mai mult — ea a făcut tot ce a putut. Este o încurajare în aceste cuvinte pentru noi toți. Oricât ne-ar critica frații, dacă suntem siguri că am fost loiali Domnului, putem fi siguri că El va spune despre noi compătimitor: Nu mare lucru pot ei face, dar fac ce pot”. Când Tatăl ceresc Se uită la noi, El vede că facem foarte puțin. Este însă o mângâiere pentru noi să știm că Tatăl ceresc Se uită cu plăcere la noi și vede că încercăm să facem ce putem.

Acest text ar trebui să fie încurajare specială pentru surori. Ele au ocazii speciale, într-o manieră mai privată, de a sluji Trupul lui Cristos. Desigur, aceasta nu înseamnă că frații nu trebuie să slujească Trupul lui Cristos — să-și spele picioarele unul altuia etc. — dar indică în special privilegiul surorilor, ungerea Capului și a picioarelor.

Parfum antitipic Și picioare antitipice

Noi cei de astăzi suntem în sens foarte special membrele picioare. Această expresie este în mod special aplicabilă la cei care trăiesc acum — ultimii membri ai Corpului lui Cristos, Biserica. Expresia ungerea picioarelor” pare să atragă atenția asupra faptului că orice serviciu făcut unui membru al Corpului lui Cristos va fi apreciat ca serviciu făcut Lui. El le va spune tuturor celor care astfel Îl servesc pe El că au făcut ce au putut.

Purtarea Mariei în acest caz și smerenia ei adâncă sunt în contrast ciudat cu aceea a apostolilor în ziua următoare. Când s-au adunat pentru cina de Paști, ei și-au simțit atât de mult importanța încât n-au fost dispuși să fie servitori unul altuia. Voiau să fie împărați pe Tron. De aceea nu-și vor spăla picioarele unul altuia; și nu numai atât, dar nu vor spăla nici picioarele Învățătorului. Atunci Învățătorul le-a spălat picioarele și le-a dat un exemplu.

Acesta este un timp special de a căuta să ne onorăm unul pe altul, să ne servim unul pe altul și să ne întărim reciproc inimile. Parfumul în sine este o imagine frumoasă a iubirii și devotării, și ilustrează maniera în care putem turna parfum unul pe altul, vorbind grațios unul cu altul și căutând să vedem ce este mai bun în alții. Urmați, deci, exemplul lui Dumnezeu, ca niște copii iubiți. Umblați în dragoste, după cum și Hristos ne-a iubit și S-a dat pe Sine Însuși pentru noi ca prinos și ca o jertfă de bun miros lui Dumnezeu.” Efes. 5:1, 2.