Pagina 65

OSANA ÎN ÎNĂLȚIMI

Către sfârșitul slujirii, Isus a mers în Betania la casa lui Lazăr, a Martei și a Mariei - același Lazăr pe care-l trezise din somnul morții. Maria a ales această ocazie ca să-I ungă picioarele Învățătorului cu uleiul de preț, despre care El a spus că era ungere pentru înmormântarea Sa. Mat. 26:12.
În ziua următoare a trimis să aducă un mânz pe care a intrat călare în Ierusalim, după maniera împăraților lui Israel. Văzând Ierusalimul, a plâns pentru cetate, exclamând: „Ierusalime, Ierusalime, care omori pe proroci și ucizi cu pietre pe cei trimiși la tine! De câte ori am dorit să strâng pe copiii tăi, cum își strânge găina puii sub aripi, și n-ați vrut! Iată, vi se lasă casa pustie, căci vă spun că de acum încolo nu Mă veți mai vedea până [în ziua de glorie a lui Mesia] când veți zice: «Binecuvântat este Cel care vine în numele Domnului»” (Mat. 23:37-39). Între timp Împărăția nu este abandonată, ci numai amânată. Mireasa lui Mesia va fi numai în parte dintre evrei. „Israel n-a căpătat” favoarea principală dorită, dar aleșii au căpătat-o.
Mulțimea a înțeles spiritul acelei ocazii, că Isus era Împăratul promis, și L-a salutat ca Mesia. Au așternut haine și ramuri de palmier în fața Lui, sugerând că nimic din ce era mai bun pe Pământ nu era prea bun pentru Unul atât de mare. În timpul acesta strigau: „Osana, Fiul lui David!”, mult făgăduitul Mesia din linia lui David! „Binecuvântat este Cel care vine în numele DOMNULUI!” Mat. 21:9.
Fariseii, care nu credeau, au considerat că era un sacrilegiu și I-au cerut lui Isus să oprească strigătele. Isus le-a spus că profetul Zaharia (9:9) a zis, „Strigă”, și de aceea trebuiau să strige. „Dacă aceștia vor tăcea, pietrele vor striga.” Dumnezeu o spusese, trebuia să se strige; profeția trebuia împlinită.
După intrarea triumfală a Domnului nostru în cetate a urmat curățirea Templului de schimbătorii de bani și de comercianți.