Vol. 5 Noiembrie-Decembrie 1997 Nr. 1

PRIVELIȘTE DIN TURNUL DE STRAJĂ

W. T. 15 februarie 1916 (pag. 51-54)

S-ar părea că națiunea noastră intră în zona periculoasă în privința marii conflagrații-război din Europa. Febra războiului pare să se răspândească. Președintele nostru, care a fost un prieten atât de ferm al păcii, este evident influențat de spiritul predominanat al mândriei și de cererea ca drepturile americanilor să nu sufere nici o stânjenire. Politica de pace a președintelui nostru s-a schimbat într-o politică de pregătire. Și ce ar putea însemna pentru noi pregătirea decât că, dacă am avea cea mai mare flotă, guvernul ar deveni mai curând sau mai târziu mai mândru și mai arogant și ar dori să dicteze condițiile altor națiuni, și astfel ne-ar împinge la război?

Din punctul nostru de vedere, Statele Unite au o flotă respectabilă, îndestulătoare pentru apărarea propriilor hotare — în special dacă va fi suplimentată cu posibilitatea plasării de mine în ocean și cu fortificații portuare, dacă ar fi necesar. De ce s-ar teme America? Doresc Marea Britanie, Germania și Franța să distrugă pe cel mai bun client al lor, din al cărui comerț ele scot cel mai mare profit? Absurd! Toate țările mari din Europa sunt dornice de prietenia noastră, și toate ar trebui s-o aibă, împreună cu exercitarea influenței noastre în interesul păcii și bunăstării lor. Imaginați-vă o armată de un milion de oameni trecând oceanul Atlantic! Imaginați-vă câte nave s-ar cere! Să nu uităm că cele mai mari vase de-abia pot transporta destul cărbune ca să-i ducă peste ocean fără să se aprovizioneze. Cine-și poate imagina incapacitatea Statelor Unite de a face față vreunei armate invadatoare, dacă n-am avea deloc flotă.

Noi nu contestăm că ar fi o politică de înțelepciune lumească rezonabilă a se face pregătiri pentru posibilitatea unei invazii. Noi nu contestăm că ar putea fi o politică înțeleaptă, în unele privințe, a se înrola tineretul țării și a se cere tuturor să petreacă o viață de tabără timp de două săptămâni în fiecare vară. Aceasta ar fi atât recreativ cât și educativ, și cu insuflarea ideii că sunt o armată de pace și nu o armată de agresiune, influența ar putea fi favorabilă.

VEDERILE STUDENȚILOR BIBLIEI

Vederea anterioară este ceea ce am putea numi vedere lumească asupra situației. Studenții Bibliei, privind din punct de vedere al Cuvântului lui Dumnezeu, văd clar că, după profeții, marele război actual din Europa va ruina complet toate națiunile participante, încât nu vor mai avea putere să lupte, nu vor mai avea rezerve în aur, numite fonduri de război, pentru scopuri militare.

Zdrobite de război, falimentare, descurajate, națiunile vor avea mulți ani de reparat grozavele pierderi pe care ele și le provoacă reciproc. Mai mult, Biblia ne asigură că fiind în criza strâmtorării lor, care vine prin revoluție și anarhie, lumea va fi salvată de propria ei nebunie prin stabilirea Împărăției lui Mesia. „El va pune capăt războaielor până la marginile pământului” (Ps. 46:9). Națiunile înnebunite de război „își vor făuri din săbiile lor fiare de plug și din sulițele lor cosoare ... și nu vor mai învăța războiul”. Is. 2:4; Mica 4:3.

Dar desigur noi nu ne putem aștepta ca alții în afară de Studenții Bibliei să vadă lucrurile din acest punct de vedere. Ei trebuie să aștepte experiența reală pe care noi o vedem dinainte prin telescopul Cuvântului lui Dumnezeu.

Nereușind să vadă din punct de vedere al Bibliei, totuși dorind să desfășoare politica aceasta, care până acum a fost atât de plină de succes, vrednicul nostru președinte pare a fi acum în mare pericol de a fi înșelat de fostele sale succese în domeniul diplomației. El pune în mare pericol nu numai pacea țării noastre, ci insistând ca Germania să declare că a încălcat legile războiului prin distrugerea Lusitaniei, rupe orice barieră în calea războiului în toată lumea. Scuza Germaniei este că submarinele, recunoscute și folosite de toate națiunile, ridică o nouă problemă în privința legii internaționale privitoare la viață. Pentru a-și menține respectul și bunăvoința Statelor Unite, Germania s-a oferit să plătească pentru viețile cetățenilor americani pierdute în Lusitania și a dat asigurări de intenția ei ca de atunci înolo să se abțină de la scufundarea vaselor de pasageri chiar dacă acestea transportă muniții de război, dacă nu li s-a dat întâi tuturor pasagerilor o șansă deplină, corectă, de a părăsi în siguranță vasul capturat. Realizarea unei asemenea concesii este o mare onoare pentru diplomația președintelui Wilson. Noi ne temem în mod serios că el va strica toată chestiunea insistând ca Imeriul German să spună, „Mărturism că am fost neascultători”.

Președintele nostru insistă că, dacă Germania nu recunoaște că a făcut rău, el va intreprinde măsuri de a o pedepsi, rupând relațiile prietenești dintre cele două guverne etc. Noi nu vedem că se poate câștiga ceva pe această cale, ci multe se pot pune în pericol. Prietenia Germaniei și bunăvoința ei de a fi de acord cu dorințele noastre pot fi aduse la punctul critic. Relațiile prietenești fiind rupte, ce ar putea exista spre a-i constrânge pe germani să continue cât doresc în ceea ce ei recunosc a fi un război pentru însăși existența lor ca națiune? Rezultatul ar putea fi să se dea fiecărui comandant de submarin libertatea de a scufunda orice vas care poartă steagul vrăjmașilor Germaniei. Mai mult, animozitatea s-ar putea extinde și asupra steagului american. Și mai mult, dacă nu este respinsă, ar putea fi considerată mai mult sau mai puțin ca o nedreptate de către mulți americani ale căror simpatii trebuie în mod natural, prin sângele lor, să se îndrepte spre rudele lor de peste apă, care duc o luptă pentru existență împotriva unei lumi unite, înarmate.

Studenților Bibliei noi doar le sugărăm ca, dacă s-ar întâmpla ce este mai rău, să ne amintim că Dumnezeu este la cârmă, și că astfel El va permite mândriei și mâniei umane să realizeze marile necazuri legate de „Bătălia Armaghedonului” și inaugurarea Împărăției lui Mesia. Să ne amintim cuvintele lui Isus, aplicabile timpului nostru actual: „Când vor începe să se întâmple aceste lucruri, să vă uitați în sus și să vă ridicați capetele, pentru că răscumpărarea voastră se apropie”. Luca 21:28.

AMĂRĂCIUNEA ȘI PATIMA CREȘTE

În Studii în Scripturi, Vol. 4, am artătat clar lucrurile care se văd acum și condițiile mai rele care vor veni. Am spus pe scurt că acest mare Timp de Necaz va dovedi că civilizația zilelor noastre, cu care ne-am lăudat atât de mult, este numai de suprafață — numai o spoială. Deja am văzut manifestări ale acesteia în diferite părți, și după înțelegerea noastră a învățăturii Bibliei aceste chestiuni atât de deplorabile vor merge din rău în mai rău. Animozitățile naționale vor deveni animozități personale până când, așa cum a prezis Biblia, nu va fi pace nici pentru cel care pleacă, nici pentru cel care vine, pentru că „sabia fiecăruia se va întoarce împotriva fratelui său” (Ez. 38:21). Mântuitorul nostru, descriind aceste lucruri, spune profetic, „Dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nimeni n-ar scăpa” (Mat. 24:22). Dar suntem bucuroși că El ne dă și asigurarea că din cauza celor Aleși (El și Biserica Sa în puterea și gloria Împărăției) zilele acelea vor fi scurtate — Împărăția lui Mesia va fi stabilită.

Dar noi nu trebuie să așteptăm intervenția puterii Domnului ca să oprească marele Timp de Necaz cum n-a mai fost de când sunt popoare, până când omenirea va fi fost smerită până la țărână și va chema pe Domnul în mare tulburare. Acum noi suntem departe de acele condiții. Acum germanii se roagă lui Dumnezeu să distrugă Anglia. Iar rugăciunile britanicilor se îndreaptă în sus pentru victoria armatelor lor și pentru căderea dușmanilor lor. Tot așa este și cu celelalte națiuni participante la război; fiecare se roagă împotriva dușmanului său; fiecare așteaptă favoarea și binecuvântarea lui Dumnezeu. Nu va fi oare o chestiune foarte diferită și nu se vor ridica oare rugăciuni foarte diferite când toate națiunile își vor da seama de ruina lor și că singurul sprijin la care pot spera de undeva, va fi prin intervenția puterii divine pentru a opri anarhia acelui timp îngrozitor pe care Biblia îl numește simbolic, foc nimicitor, și pe care crezurile noastre l-au interpretat greșit că ar fi foc literal.

RESPONSABILITATEA PREDICATORILOR

Extrasele care urmează, din Methodist Times, pretind a fi traduceri corecte din niște predici germane ținute recent. Aceste predici ne amintesc de pasiunea pentru persecuție care cândva era generală între diferitele secte. Noi am sperat că toată această amărăciune și sarcasm sunt lucruri ale trecutului, totuși, iată-le în toată răutatea lor. Reverendul William Burgess, reprezentantul Metodist la Roma, furnizează citatele la care ne referim după cum urmează:

NICI UN COMPROMIS CU IADUL

„Pastorul Zoebel, vorbind în marea Biserică Lutherană din Leipzig a spus: „Conștiința adâncă a misiunii noastre este cea care ne permite să ne felicităm și să rămânem mulțumiți cu o inimă plină de recunoștință când puștile noastre doboară pe copiii lui Satan, și minunatele noastre submarine — instrumente pentru a executa răzbunarea divină — trimit în fundul mării mii de nealeși. Noi trebuie să ne împotrivim celor răi cu toate mijloacele care ne stau în putere; suferința lor trebuie să ne facă plăcere; strigătul lor de disperare nu trebuie să miște inimile germane. Nu trebuie să se facă nici un compromis cu iadul, nici o milă pentru servii lui Satan — cu alte cuvinte, nici o milă pentru englezi, francezi și ruși, și de fapt pentru nici o națiune care și-a vândut diavolului sufletul. Toate au fost condamnate la moarte printr-un decret divin”„.

O LUCRARE DE CARITATE

„Profesorul Rheinolds Seeberg, care predă teologia la Universitatea din Berlin, predicând în catedrala orașului, a spus: „Noi nu ne urâm dușmanii. Noi ne supunem poruncii lui Dumnezeu care ne spune să-i iubim. Dar noi credem că omorându-i, făcându-i să sufere, arzându-le casele, invadându-le teritoriile, noi facem pur și simplu o lucrare caritabilă. Iubirea divină se vede pretutindeni în lume, dar oamenii trebuie să sufere pentru mântuirea lor. Părinții umani își iubesc copiii, și totuși îi pedepsesc. Germania iubește celelalte națiuni, și totuși, când le pedepsește este spre binele lor”.”

MISIUNEA DIVINĂ A GERMANIEI

„Pastorul Fritz Philippi din Berlin, de la amvonul său Protestant, a spus printre alte lucruri: „După cum Atotputernicul a permis ca Fiul Său să fie răstignit pentru ca planul de mântuire să fie îndeplinit, tot așa Germania este destinată să răstignească omenirea, pentru a-i putea fi asigurată mântuirea. Rasa umană poate fi mântuită numai prin sânge, foc și sabie. Războinicii germani nu varsă sânge cu inima ușoară. Ei privesc acest lucru ca pe o datorie sacră impusă lor, o datorie pe care n-o pot neglija fără să comită păcat. Iubitul nostru împărat urăște ororile războiului. A trudit de-a lungul multor ani ca să mențină pacea lumii. Germania n-a folosit niciodată forța ca să amenințe independența vreunei națiuni. Într-adevăr, fiindcă suntem puri am fost noi aleși de Atotputernicul ca instrumente ale Sale să pedepsească pe cei invidioși, să corecteze pe cei răi și să ucidă cu sabia națiunile păcătoase. Misiunea divină a Germaniei, o, fraților! este să răstignească omenirea; datoria soldaților germani este prin urmare să lovească fără milă. Ei trebuie să ucidă, să ardă, să distrugă; orice jumătăți de măsură ar fi rele. Să fie deci un război fără milă. Imoralii și prietenii și aliații lui Satan trebuie distruși, așa cum se smulge din rădăcină o plantă rea. Satan însuși, care a venit în lume sub forma unei mari puteri (Anglia), trebuie să fie zdrobit. Asupra Germaniei a fost pusă porunca divină de a realiza nimicirea celor care sunt personificarea răului. Când această lucrare va fi isprăvită, focul și sabia nu vor fi fost folosite în zadar. Răscumpărarea omenirii va fi realizată. Împărăția dreptății va fi realizată pe pământ; iar Imperiul German, care o va fi creat, va rămâne protectorul ei.””

ÎMPĂRĂȚIA LUI CRISTOS ÎN RĂZBOI?

Ce lucru regretabil este ca numele lui Cristos să fie asociat cu un război atât de îngrozitor, care are ca bază interesele comerciale! Ce rușine să vedem națiunile punând imoral în cumpănă viețile a milioane de oameni cu scopul unui câștig comercial, sau al unui câștig teritorial! Remarcăm cum Italia a stat în cumpănă trei luni dacă să se alăture Teutonilor sau aliaților, în final hotărând că cei din urmă îi ofereau speranțe mai mari, pentru o stăpânire mai largă. Ea a fost gata să ucidă și să fie ucisă, și gata să încarce de datorii generațiile viitoare, numai dacă ar putea avea mai multe teritorii. Dacă același principiu s-ar putea aplica la afaceri individuale, ar însemna o voință de a ne ucide vecinii pentru a ne mări proprietățile, întocmai cum Regele Ahab din vechime l-a ucis pe Nabot pentru a putea avea via pe care o râvnea.

Tot atât de vicioasă este și atitudinea Japoniei. Rapoartele oficiale ne-au spus cum ea a refuzat multă vreme să trimită soldați în Europa; iar apoi a propus să trimită 500.000 de soldați să ucidă și să fie uciși dacă, drept răsplată, francezii îi vor preda controlul Kozanului — China Franceză — o porțiune a teritoriului chinez pe care francezii l-au furat cu ani în urmă ca parte a războiului lor comercial. Franța nu este încă gata să cedeze colonia ei; iar Japonia așteaptă încă prețul sângelui înainte de a intra în partea sa de program de ucidere.

Dar cum am ajuns să ne gândim la împărățiile Europei ca fiind creștinătate — Împărăția lui Cristos? Cum au ajuns marile națiuni ale Europei să pună pe monezile lor declarația că regii lor domnesc prin harul lui Dumnezeu? Poate mulți au uitat de unde a pornit chestiunea. Să le amintim cititorilor noștri:

Aceste împărății ale lui Dumnezeu și-au avut începutul în anul 800 d.Cr., și prin urmare sunt vechi de o mie o sută de ani. Începutul a fost cu papalitatea, care și-a dat seama de marea ei putere asupra popoarelor Europei, care la vremea respectivă ignorant și orbește au recunoscut credința Romano-catolică. În timp ce regii Europei erau comparativ slabi, a venit sugestia, „Acum trebuie să fie timpul lui Dumnezeu ca să-Și stabilească Împărăția Mesianică, pentru că acum noi avem puterea”. Răspunsul altora a fost, „Nu este așa. Biblia arată că Isus Își va stabili Împărăția la a doua Sa venire în putere și glorie mare, și Biserica va deveni Mireasa Sa și Comoștenitori cu El prin puterea Primei Învieri”. Răspunsul la aceasta a fost: „Așa am gândit noi odată. Dar am așteptat venirea lui Mesia mai bine de 800 de ani; și acum avem ideea nouă că probabil El dorește ca noi să stabilim Împărăția pentru El și să domnim în numele Lui asupra regilor pământului și să convertim lumea”.

Ei au acționat conform acestei sugestii. Biserica, adică ierarhia, a fost stabilită în demnitate și putere pretinzând autoritate. Conducătorii națiunilor au fost informați că continuarea lor la putere depindea de supunerea lor față de papalitate — că aceasta era Împărăția spirituală lui Cristos și avea toată puterea de a încorona și detrona pe regi, și de a conduce lumea cu toiag de fier. S-a pretins în mod public faptul că papii, pe rând, erau reprezentanții lui Cristos, ceea ce înseamnă că ei domneau în locul Său pe tronul Său. Prietenii noștri catolici mai pretind încă acest lucru, necontestând nici o iotă din aceasta. Ei susțin că toate împărățiile lumii ar trebui să se plece în fața autorității papei, ca fiind supremă — ca fiind autoritatea lui Dumnezeu, autoritatea lui Cristos.

Acesta a fost timpul când regilor Europei li s-a spus că prin acceptarea de la papalitate a onorurilor și demnităților lor de conducători, regatele lor erau regate ale lui Dumnezeu, și toate acestea împreună erau creștinătea — Împărăția lui Cristos, sub viceregentul, reprezentantul lui Cristos.

Desigur, noi contestăm toată această problemă. Noi negăm că a avut cineva vreodată dreptul de a stabili Împărăția lui Cristos; și noi ne mai rugăm încă în mod cuvenit, „Vie Împărăția Ta, facă-se voia Ta precum în cer așa și pe pământ”. Noi nu acuzăm de fraudă pe prietenii noștri catolici, ci credem că ei au fost înșelați, așa cum a profețit Sf. Pavel (1 Tim. 4:1, 2). Desigur că lucrurile profețite de Biblie în privința Împărăției lui Mesia nu s-au întâmplat în decursul celor unsprezece secole de reprezentanță papală. Noi citim, „El va face ca domnia Lui să crească și o pace fără sfârșit va da scaunului de domnie a lui David și împărăției lui„ (Is. 9:7) Aceasta nu s-a împlinit. Citim, „El va stăpâni de la o mare la alta și de la Fluviu la marginile pământului” (Ps. 72:8). Aceasta nu s-a împlinit. Iarăși citim, „În zilele lui, cel drept va înflori” iar „făcătorii de rele vor fi nimiciți” (Ps. 72:7; 37:9). Aceasta iarăși nu s-a împlinit. Cei răi au înflorit în loc de a fi nimiciți; iar cei drepți au avut calea îngustă din ziua lui Isus până acum — o cale a jertfirii de sine și nu o cărare a gloriei.

ÎMPĂRĂȚIILE PROTESTANTE ALE LUI DUMNEZEU

Germania și Marea Britanie sunt împărățiile protestante ale lui Dumnezeu, în timp ce Austro-Ungaria este singura angajată în acest mare război care-și are încredințarea și aprobarea în întregime de la papalitate. Cum este aceasta?

Noi răspundem că aceste împărății, odată recunoscute de papalitate, s-au separat, au protestat. Marea Britanie s-a retras de sub controlul papal în zilele Regelui Henrik al VIII-lea, care a renunțat la supunerea față de papalitate, dar a acceptat pe episcopii catolici ai Marii Britanii, i-a făcut membri ai Camerei Lorzilor — Episcopi Lorzi — și s-a proclamat pe sine cap al Bisericii Angliei, după cum papa era cap al Bisericii Romei. Astfel el a încercat să stabilească o nouă Împărăție a lui Cristos, făcându-se pe sine reprezentantul lui Cristos. Toți regii Angliei care au urmat dețin titlul de cap al Împărăției spirituale a lui Cristos, Biserica Angliei, și de cap al împărăției Sale pământești, Imperiul Britanic. Acesta este titlul regelui George al V-lea, care domnește acum.

În Germania este puțin diferit. Prinții și regii germani au favorizat pe Luther până când învățăturile lui au făcut o impresie adâncă asupra celor mai educați germani din timpul acela. Apoi ei au înălțat biserica lui Luther ca biserică de stat, iar biserica Lutherană a recunoscut domnia regilor Germaniei ca împărății ale lui Dumnezeu.

Desigur, noi nu trebuie să disputăm cu nimeni eroarea acestor pretenții. Așa se explică poziția falsă în care stau astăzi toate regatele Europei, pretinzând a fi regatele lui Dumnezeu, pe când de fapt ele sunt regatele oamenilor — regate pământești — regate ale neamurilor. Isus spune că Satan este prințul acestei lumi și că toate acestea sunt regate ale acestei lumi — prin urmare sub domnia lui Satan (Ioan 14:30; Apoc. 11:15). Nu înseamnă că ele își dau seama de aceasta, ci, mai degrabă, după cum spune Apostolul, ele sunt înșelate (2 Cor. 4:4). Nu înseamnă că Dumnezeu i-a dat lui Satan vreo autoritate să conducă aceste regate, ci el le conduce prin slăbiciunile umane; după cum spune Apostolul, Satan „lucrează acum în fiii neascultării” după cum Dumnezeu lucrează în inimile fiilor ascultării (Ef. 2:2). Aceștia din urmă sunt Mica Turmă careia Tatăl îi va da Împărăția la timpul cuvenit. Fiii neascultării sunt în marea lor majoritate absolut neștiutori de faptul că ei servesc pe Satan. Cu toate acestea, „Servii aceluia sunteți de care ascultați”.

ADEVĂRURI NEÎNVĂȚATE — ERORI

ÎNRĂDĂCINATE

Odată cu venirea luminii mai clare, slujitorii bisericilor din Germania și Marea Britanie, din Austro-Ungaria și din alte țări, au spus oare poporului adevărul despre Împărăția lui Dumnezeu și ce erori s-au făcut? Într-adevăr, nu! Ei au lăsat problema să treacă nerezolvând-o. Ca atare, oamenii din aceste diferite țări sunt încă impresionați de ideile Veacului Întunecat cu privire la numirea divină a bisericilor și a guvernelor lor, și de aceea nu așteaptă ca Împărăția iubitului Fiu al lui Dumnezeu să aducă binecuvântarea ei cuvenită. De aceea se înalță rugăciuni din fiecare parte a acestor pretinse împărății ale lui Dumnezeu — sofisme peste adevăr.

Cât dorim noi timpul când cunoștința adevărată despre Dumnezeu va umple pământul; când Împărăția lui Mesia va fi venit într-adevăr, iar Biserica lui Cristos va fi cu El ca Mireasa și Comoștenitorii Săi; când Domnia dreptății va umple pământul de binecuvântări fizice, mintale, morale, cu ridicare, înviere! Lumea nu poate înțelege aceste lucruri încă, dar le va învăța curând. Noi care avem cunoștința Cuvântului lui Dumnezeu nu trebuie să pierdem nici o ocazie de a vesti virtuțile Dumnezeului nostru și de a explica marele Său Plan divin al Vârstelor pentru „binecuvântarea tuturor familiilor pământului”. Să ne îmbărbătăm. Să fim compătimitori cu toată lumea de oricare parte a acestei chestiuni neplăcute, dându-ne seama că foarte puțini au ochi să vadă și urechi să aprecieze adevărata stare a lucrurilor; și sunt bucuroși că în curând Împărăția glorioasă a lui Mesia va aduce lumină, cunoștință și binecuvântare fiecărei creaturi.

————————————————

FRUMOASA NOASTRĂ ȚARĂ

Chipul guvernelor neamurilor văzut de Daniel (Daniel 2:31) reprezintă Babilonia, Medo-Persia, Grecia, Roma — cele zece degete fiind reprezentate în diviziunile actuale ale Imperiului Roman din Europa. Izbirea-Armaghedon de către Împărăția lui Dumnezeu, după cum este ilustrat, cade peste picioarele acestui chip — sfărâmând întreg chipul până devine pulbere. Aparent America nu este inclusă în mod direct în această imagine, dar, desigur, este reprezentată în mod indirect, deoarece populația noastră este din toate țările reprezentate în chip. Vânturile conflictului nu sunt necesare aici pentru a slăbi regatele, ca pregătire pentru căderea lor, deoarece noi n-avem regate.

Totuși, nu putem presupune că America este mai pregătită decât restul lumii pentru marea Împărăție a lui Mesia. Americanii au același spirit ca și europenii — Spiritul Domnului în sfinții Săi, spiritul lumii în ceilalți. Și aici copiii neascultării sunt cu atât mai numeroși decât copiii ascultării, cu cât Satan este prințul și nu Cristos. Ef. 2:2.

Prima parte în strâmtorare a Americii poate fi în al doilea stadiu al ei, adică revoluția; sau în al treilea stadiu al ei, anarhia. În ciuda binecuvântărilor și a marii noastre prosperități în multe feluri, există un spirit de nemulțumire — o dorință egoistă după viitoare binecuvântări și o nerăbdare când întârzie. Aceasta este departe de Spiritul Domnului — spiritul blândeții, amabilității, răbdării, îndelungii răbdări, amabilității frățești, credinței, speranței și iubirii.

Cine poate spune că revoluția sau anarhia nu pot veni în America în același timp cu Europa; când scriem acestea, se aude zarvă de nemulțumire din două părți; minerii din minele de cărbune amenință cu greva care poate repede tulbura întreaga structură socială. Angajații căilor ferate au format un sindicat al diferitelor lor departamente — mecanici, pompieri, conductori și acari, așa cum n-au mai avut înainte. Aflăm că vor face grevă dacă nu vor fi satisfăcute ultimele lor cerințe. Și ei admit că fără grevă căile ferate nu par să le satisfacă cerințele. Ei se declară pregătiți din punct de vedere financiar pentru grevă, și că va avea loc în primăvară — pe 1 martie, zic unii, alții că mai târziu. În orice caz, poporul lui Dumnezeu trebuie să-și aducă aminte cuvintele Mântuitorului, în special aplicabile acum, „Când vor începe să se întâmple aceste lucruri, să vă uitați în sus și să vă ridicați capetele, pentru că răscumpărarea voastră se apropie” (Luca 21:28). Cursul poporului Domnului și sfatul lui pentru alții trebuie să fie întotdeauna în privința păcii și dreptății, justiției și iubirii — chiar dacă știm că acestea nu vor învinge acum. Dar, o! ce mângâiere și seninătate a sufletului dă cunoștința oferită de Biblie în privința timpurilor actuale și a marelui rezultat al strâmtorării — Împărăția lui Mesia.

Amintim cititorilor noștri sugestia făcută mai înainte în aceste coloane, adică, să păstreze întotdeauna la îndemână un bun stoc de cărbune și o mică rezervă de ceva cum ar fi fasole, grâu, porumb și alte alimente. „Omul chibzuit vede nenorocirea și se ascunde.” Prov. 22:3.