SLUJIREA LUI ELISEI ȘI RESTABILIREA

2 Împ. 4, 5.

> Elisei urmează pe Ilie — Semnificația tipică a acestui lucru — Vindecă izvoarele de apă — Întâlnește pe tinerii huligani — Rostește sentința împotriva lor — Pedeapsa lor — Răsplătește credința unei văduve — Vindecă lepra generalului Naaman — Este consultat în legătură cu viitorul lui Naaman.

„Eu sunt Domnul care te vindecă.” Exod. 15:26.

R5779 W. T. 1 octombrie 1915 (pag. 299-301)

De mai bine de șase mii de ani pământul nostru este sub condamnare divină din cauza păcatului tatălui Adam și a propagării lui la urmașii săi, precum și din cauza sentinței lui Dumnezeu împotriva păcatului. Pentru aceste motive, după cum spune apostolul, lumea noastră a fost sub „domnia Păcatului și Morții” (Rom. 5:14-19). Și mai este încă, deoarece blestemul sau pedeapsa n-a fost încă ridicată. Mulțumim lui Dumnezeu, Biblia abundă de făgăduințe scumpe, că în curând se va ivi o Zi mai bună! Acea epocă glorioasă va fi inaugurată prin Împărăția lui Mesia, pentru care Isus a învățat pe poporul Său să se roage, „Vie Împărăția Ta, facă-se voia Ta precum în cer așa și pe pământ”. Atunci va veni o schimbare glorioasă pentru lume. Satan va fi legat pentru o mie de ani. Domnia Păcatului și a Morții va înceta și va începe Domnia Dreptății și Vieții.

Domnia aceea va dura o mie de ani. Avem cuvintele lui Isus că rezultatul ei va fi îndepărtarea completă a blestemului — eliberarea omenirii de orice greutate și boală care au venit asupra lumii ca pedeapsă pentru păcatul tatălui Adam etc. Chiar de la începutul Domniei lui Mesia, binecuvântarea lui Dumnezeu va începe să vină prin El asupra lumii și, corespunzător, blestemul va începe să se ștergă; dar binecuvântarea deplină nu va fi aici și blestemul nu va fi complet îndepărtat până către sfârșitul Mileniului. Va fi o lucrare măreață. Isus promite că în cele din urmă nu va mai fi suspin, plâns, moarte, căci lucrurile dintâi ale păcatului și morții vor fi trecut și El va fi făcut toate lucrurile noi, ca marele Rege al regilor și Domn al domnilor. Apoc. 21:4, 5; 19:16; 1 Cor. 15:26, 54.

LUCRAREA LUI ELISEI UN TIP AL BINECUVÂNTĂRILOR RESTABILIRII

Într-o lecție anterioară am arătat că Studenții Bibliei înțeleg că viața lui Ilie este simbolică pentru experiențele Bisericii în trup, sfârșindu-se cu glorificarea. În mod potrivit ne-am putea aștepta ca Elisei, tovarășul lui Ilie, peste care a căzut mantaua puterii și autorității lui Ilie, ca reprezentant al Domnului, să prefigureze o clasă. Gândul nostru este că el a simbolizat două clase; întâi, a simbolizat pe aceia care acum sunt asociați cu clasa Ilie, iar apoi, după luarea lui Ilie și trecerea din nou a Iordanului, el a devenit un tip al celor care vor avea în grijă împărțirea binecuvântărilor Restabilirii în timpul Mileniului. Să remarcăm câteva din faptele sale figurative.

APĂ CURATĂ — ADEVĂR CURAT

1) Un anumit curent ducea apă sălcie într-un ținut de altcumva favorizat. Elisei a luat o mână de sare, a mers la izvorul apelor și a vărsat-o acolo, poruncind în numele Domnului ca apa să fie de atunci încolo curată. Căutând o semnificație tipică a acestui lucru în Mileniu, ne amintim că un curent de apă reprezintă un curent de Adevăr, iar apa sălcie reprezintă doctrine necurate. O curățire a curentului la baza lui ar reprezenta ceea ce Domnul a promis prin profet în privința Zilei lui Mesia, „Atunci voi da popoarelor buze curate, ca toți să cheme numele Domnului, ca să-I slujească într-un gând”. Țef. 3:9.

Sarea aruncată în izvor ne amintește de cuvintele Învățătorului în privința urmașilor Săi adevărați, „Voi sunteți sarea pământului” (Mat. 5:13). În și prin Sarea glorificată a pământului va veni binecuvântarea, curentul Adevărului pentru împrospătarea umană timp de o mie de ani. Se va face ca lumina cunoștinței slavei lui Dumnezeu să umple întreg pământul, după cum apele acoperă fundul mării. Isa. 11:9; Hab. 2:14.

RĂNIȚI ÎN LUPTĂ CU URȘII

2) Elisei continuându-și călătoria, niște tineri huligani i-au ieșit în cale și i-au zis, „Suie-te, pleșuvule! Suie-te, pleșuvule!” Aceștia erau tineri — nu erau copii, nu erau prunci. Elisei s-a întors și a rostit asupra lor o pedeapsă, tradusă în textul nostru prin blestem. El le-a denunțat conduita ca fiind greșită și a declarat că va avea o pedeapsă. Pedeapsa a venit în grabă. Două ursoaice au venit peste ei și i-au sfâșiat, i-au rănit. Nu se face nici o sugestie că urșii i-au mâncat sau i-au ucis, dar cei patruzeci și doi de tineri huligani au fost răniți în lupta lor cu urșii, iar aceasta se pare că a fost pedepsa pentru fapta lor rea.

((415))

După ceva manieră asemănătoare cu aceasta, în timpul Mileniului vor fi în lume judecăți — pedepse pentru orice cale rea, răsplăți pentru orice faptă bună. Astfel, prin corecții, numite în Biblie judecăți, lumea va fi învățată despre bine și rău timp de o mie de ani. Astfel este scris, „Când se împlinesc judecățile Tale pe pământ, locuitorii lumii învață dreptatea” (Isa. 26:9). Pentru acest motiv Veacul Milenar este numit Ziua de Judecată a lumii. Sf. Petru arată că o zi la Domnul este ca o mie de ani (2 Pet. 3:8). Sf. Petru ne spune că Dumnezeu „a rânduit o zi (o mie de ani) în care va judeca după dreptate pământul locuit” (Fapt. 17:31). Judecata va fi de natura răsplăților și pedepselor administrate înțelept, pentru ca oamenii să învețe dreptatea și să urască păcatul.

ULEI CONFORM CREDINȚEI

3) O sărmană văduvă în necaz din cauza datoriei a apelat la profetul Elisei pentru ajutor. Ea a aflat că i s-au epuizat resursele, în afară doar de niște ulei de măsline. El i-a poruncit să ia toate vasele pe care le avea, să împrumute și de la vecini și să pună ulei în ele până se umpleau, apoi să vândă uleiul pe bani ca să-și plătească datoriile, iar ce rămânea să folosească pentru trai.

Această istorie poate ilustra pentru noi răsplățile binecuvântate ale credinței pe care Domnul le va acorda în timpul Mileniului. De fapt, ea ilustrează principiul general pe care lucrează Domnul. Datoria trebuie plătită. Dreptatea nu trebuie încălcată, și orice miracol care s-ar face ar fi de preferință prin binecuvântarea a ceva deja avut. Aceasta fără îndoială va fi în timpul Mileniului. Domnul va binecuvânta ce vor avea oamenii conform credinței lor în folosirea acestuia în armonie cu voința Sa, iar ceea ce vor avea va spori odată cu credința pentru suplinirea tuturor necesităților lor.

Domnul nostru a ilustrat aceasta în unele din minunile Sale, iar noi să nu uităm că El a spus clar că minunile Sale au simbolizat sau au preumbrit venirea Sa în gloria și mărirea lucrării Împărăției Sale (Ioan 2:11). Una dintre acestea a fost hrănirea celor cinci mii de oameni din cantitatea mică de pește avută deja la îndemână. Fiecare persoană are ceva talent sau posesiune. Lecția pentru noi ar fi: Folosiți ce aveți, cerând binecuvântarea Domnului, și căutați să folosiți în armonie cu Cuvântul Său, neîndoindu-vă de nimic. Domnul răsplătește întotdeauna credința. În cazul acestei văduve, uleiul a fost suficient ca să umple toate vasele pe care le împrumutase, precum și vasele ei. Apoi s-a oprit.

GENERALUL SIRIAN VINDECAT DE LEPRĂ

4) În Orientul Îndepărtat lepra este una din cele mai îngrozitoare boli și este în general acceptată ca incurabilă. Biblia pare să se refere la lepră ca la o ilustrație, sau un tip al păcatului, fiindcă este incurabilă, în afară de cazul când este îndepărtată prin miracol divin. Naaman, comandantul-șef al forțelor armate ale împăratului sirian, era lepros. În familia sa era o mică servitoare evreică, ce fusese luată prizonieră într-una din bătăliile dintre sirieni și israeliți. Ea a observat starea stăpânului ei și i-a atras atenția stăpânei în legătură cu marele profet din Israel, Elisei, care putea face orice, credea ea. Ea a sugerat să apeleze la el.

Ceea ce părea doar vorbe goale, a fost luat în considerare de către generalul Naaman, ca ultima și singura speranță. El a obținut de la împăratul său o scrisoare de recomandare către împăratul Israelului, care spunea în esență: „Trimit această scrisoare prin generalul-șef, Naaman, care este lepros, și doresc să te ocupi ca el să fie vindecat”. Împăratul Israelului a fost cuprins de panică. Știa că n-are nici o putere asupra unei astfel de boli și că era considerată ca incurabilă. A tras concluzia că împăratul sirian căuta ceartă cu el, iar aceasta însemna război, mare necaz. Și-a sfâșiat hainele, după cum era obiceiul vremii, ca semn al marelui său necaz. I s-a spus despre situație profetului Elisei, care a trimis imediat vorbă împăratului să nu se tulbure, ci să trimită pe general la el. S-a făcut acest lucru.

Când generalul a sosit la casa profetului cu o mare caravană de slujitori, daruri scumpe etc., i-a trimis vorbă profetului în privința scopului său și că fusese trimis de către împărat. Dar Elisei i-a trimis vorbă pe scurt să meargă la Iordan și să se spele de șapte ori. Naaman s-a mâniat. El a zis, „Omul ăsta nici nu mă tratează civilizat. De ce nu vine jos să mă vadă și să dea ceva semn de recunoaștere a rangului și a poporului pe care-l reprezint?” Apoi a spus că erau râuri în Siria cu apă mult mai bună decât Iordanul și că Elisei glumea cu el.

În timp ce conduita lui Elisei a fost fără îndoială potrivită și îndrumată de Dumnezeu, dovedindu-se bună, totuși n-ar fi o cale înțeleaptă ca poporul Domnului în general s-o urmeze. În Noul Testament apostolii îndeamnă ca servii lui Dumnezeu să fie curtenitori față de toți și să le dea onoare celor cărora li se cuvine. Totuși, treaba a mers bine. Slujitorii generalului i-au sugerat că oricum trebuia să meargă spre Iordan la întoarcerea sa acasă, și de ce n-ar încerca, după cum spusese profetul din Israel. Nu i-ar putea face rău, dar i-ar putea face ceva bine. În orice caz, profetul, evident, nu încerca să scoată bani de la el, nici să primească darurile scumpe pe care le adusese și pe care el știa că le-ar da cu bucurie pentru astfel de vindecare. Mânia generalului s-a domolit. S-a scăldat de șapte ori în Iordan, cum fusese îndrumat. Rezultatul a fost o vindecare miraculoasă.

Naaman n-a fost nemulțumitor. S-a întors la casa profetului să-i mulțumească și să-l îndemne să primească darurile pe care le adusese, dar profetul n-a vrut să accepte nimic. El acționa doar ca un reprezentant divin. Puterile sale nu erau de vânzare. Erau binecuvântări divine. Generalul trebuia să le recunoască în fața lui Dumnezeu! Și generalul Naaman a făcut acest lucru. El a mărturisit că nici un alt dumnezeu în afară de Iehova nu putea face astfel de miracol. Se pare că era gata să facă inimos voia lui Dumnezeu și a întrebat în legătură cu ceea ce să facă în viitor. Profetul nu i-a spus să devină evreu și să renunțe la religia păgână a țării sale, ci l-a încurajat să se întoarcă acasă și să continue în funcția sa.

((416))

Generalul Naaman a întrebat în legătură cu responsabilitatea sa. Dacă se închina adevăratului Dumnezeu, ce trebuia să facă atunci când era în tovărășia regelui iar acesta din urmă voia să meargă la casa unui dumnezeu fals? Răspunsul lui Elisei a fost în esență că, dacă generalul făcea o deplină mărturisire a credinței sale în Dumnezeul adevărat, n-ar fi nepotrivit ca el să-l însoțească pe stăpânul său la casa falsului dumnezeu, fiindcă aderarea la Iehova Dumnezeu i-ar fi recunoscută.