LUÂND PARTEA LA SUFERINȚĂ CA BUNI OSTAȘI

„Ia-ți partea ta la suferință, ca un bun ostaș al lui Hristos Isus.” 2 Tim. 2:3.

R 5403 W. T. 15 februarie 1914 (pag. 54-55)

În Biblie se folosesc multe ilustrații și toate sunt foarte pline de forță. Cea care îl reprezintă pe creștin ca ostaș are multă semnificație. Nu trebuie să presupunem că îngerii din cer sunt ostași, nici că acest termen s-ar aplica la ei. În cer nu este război, dar este război pe pământ.

Cu șase mii de ani în urmă, primii noștri părinți au fost prinși în capcană și toată rasa a fost vândută sub Păcat — au devenit servitorii Păcatului și ai lui Satan. Această influență a predominat tot mai mult — nu înseamnă că toți se predau de bună voie lui Satan, dar el pune întunericul în locul luminii și lumina în locul întunericului, și astfel înșeală pe oameni și-i face captivi voinței sale.

Toți cei care doresc să fie în armonie cu Dumnezeu vor fi în dezarmonie cu Satan și cu păcatul. Și uneori s-ar putea ca ei să se fi împotrivit acestora și să fi încercat să facă voia lui Dumnezeu. Dar n-a existat o acțiune organizată pentru răsturnarea Păcatului până când a venit Isus. Misiunea Sa a fost să-l biruie pe Satan, să biruie Păcatul și să aducă totul în armonie cu aranjamentul lui Dumnezeu. Pământul, această provincie a marelui Imperiu al lui Dumnezeu, fiind într-o stare răzvrătită, trebuia cucerit și restaurat, și Isus a întreprins această lucrare cu sprijinul divin.

Primul pas a fost depunerea vieții Sale ca preț de Răscumpărare pentru păcatul întregii lumi, și astfel să acopere încălcarea originară. Dar înainte de a-Și lua puterea și de a o exercita ca să-l răstoarne pe Satan și Păcatul, Isus, potrivit voinței Tatălui, a început alegerea unei clase a Bisericii, numită în diferite feluri: Corpul lui Cristos, Mireasa Lui, asociații și frații Lui în Împărăție, Preoțimea Sa Împărătească, subordonată Lui ca marele Preot Împărătesc. Toți cei care au auzit mesajul și ale căror inimi au răspuns, care au recunoscut condițiile rele care predomină aici și au avut compătimire pentru rasa care este vândută ca robi ai Păcatului și Morții — toți aceștia au fost invitați să devină membri ai acestei clase alese.

Termenii luptei declarați la început

Aceștia au fost informați chiar la început că vor trebui să lupte o luptă bună. Ei au fost invitați să se înroleze în armată ca să lupte împotriva lui Satan, și au fost informați să aibă deplină încredere că credința finală va avea biruința ei. Li s-a spus de asemenea că trebuie să sufere, dându-și viața așa cum Capul și Înaintemergătorul lor Și-a dat-o pe a Sa — netrăind pentru lume, ci din contră, acceptând aranjamentul Său și trăind cu totul pentru scopul împlinirii consacrării lor față de El.

Onoarea finală la care i-a invitat Dumnezeu este să aibă o parte în marea Sa Împărăție, cu Fiul Său. Aceasta implică o schimbare de natură pentru toți cei care au devenit soldați ai Crucii, urmași ai Mielului; căci „nu pot carnea și sângele să moștenească Împărăția lui Dumnezeu”. Aceștia sunt chemați să renunțe la drepturile și privilegiile din prezent și prin viața lor să lase un semn, ca mărturie pentru lume, pentru folosul lumii, și în special pentru slava lui Dumnezeu și pentru chemarea altora care ar putea dori în mod asemănător să meargă pe calea îngustă.

Lupta pe care aceștia sunt chemați să o ducă este o luptă împotriva păcatului și a puterilor întunericului (Efes. 6:11). Ei sunt angajați în fața Domnului pentru dreptate, adevăr, bunătate. Ei trebuie astfel să lupte lupta cea bună. Acești soldați vor afla de asemenea că unele dintre cele mai mari dificultăți ale lor sunt chiar în persoana lor. Ei au tendințe spre păcat, fiindcă sunt membri ai familiei umane, copii ai mâniei, întocmai ca ceilalți. Relația lor cu Domnul este ca Noi Creaturi.

((1061))

Eul, dușmanul nostru special

Noua Creatură este obligată să lupte împotriva cărnii și să o stăpânească. Aceasta este o luptă mare pe care fiecare o duce pentru sine. Fiecare soldat poate ajuta mai mult sau mai puțin și să fie un exemplu pentru ceilalți soldați, dar lupta principală este cu sine. Este un conflict corp la corp. Deși se așteaptă de la el întotdeauna să fie treaz împotriva uneltirilor lui Satan și a lumii, totuși lupta sa specială este cu vrăjmașii din propria sa carne. Sf. Pavel își luase scutul credinței — cu care să stingă săgețile înfocate ale celui rău — și coiful mântuirii și Sabia spiritului, care este Cuvântul lui Dumnezeu. Timotei era un soldat tânăr și apostolul îl încuraja cu sfaturi. El intrase deja în compania Domnului, sub stindardul Domnului.

Calitățile unui soldat bun

Sf. Pavel dă de înțeles că oricare dintre noi poate fi soldat bun, sau din contră, soldat rău, soldat slab. Ne putem imagina unii soldați care ar fi foarte nepăsători la ordine, n-ar fi prompți să se supună la comanda Conducătorului. Putem vedea că un soldat bun este (1) unul care este foarte mult în armonie cu Căpetenia Mântuirii lui. El este un soldat inteligent și caută să fie îmbrăcat cu armătura potrivită, să o poarte în mod potrivit și să o folosească cât se poate de bine. El caută să aibă o ținută soldățească în mersul său, ca un reprezentant potrivit al Împăratului și al marii Împărății acum atât de aproape.

(2) El nu se rușinează de steagul său, nici de haina dreptății lui Cristos. El trebuie să ridice stindardul dreptății pretutindeni. El se înrolează în această luptă, știind că înseamnă moartea sa, moartea cărnii, a naturii umane. El trebuie să fie un soldat bun — loial nu numai pe dinafară, nu numai să poarte uniforma, ci să aibă spiritul deplin al Cauzei. Aceasta înseamnă că orice experiențe ar avea, el le-ar primi cu mulțumire și ar fi bucuros să aibă privilegiul de a îndura ceva pentru Căpitanul său și în interesele Împărăției căreia i-a jurat supunere.

Ideea pe care o fixează apostolul este aceea că toți soldații buni trebuie să sufere greutăți — condiții grele, apăsătoare, împrejurări neplăcute, dificile. Soldații pământești sunt obligați să calce prin apă și noroi, îndurând marșuri lungi, obositoare. Uneori ei sunt lipsiți de mâncare, uneori sunt obligați să doarmă pe pământ. Uneori duc luptele în fața unei mari împotriviri.

Astfel, soldatul lui Cristos trebuie să îndure orice experiențe ar veni peste el, sub conducerea Căpitanului lui, nu numai de bunăvoie, ci și cu bucurie, bucurându-se că i s-a permis să intre în această armată a Domnului, știind că aceste experiențe lucrează pentru el „mai presus de orice măsură, o greutate veșnică de slavă”. Aceste diferite experiențe ale creștinului sunt menite să lucreze spre binele lui, pentru ca el să poată „apuca viața veșnică” și să câștige o parte în Împărăție cu Răscumpărătorul său.