„ISUS A MURIT ȘI A PLĂTIT TOT”

W. T. 1 mai 1916 (pag. 133-134)

Răscumpărarea noastră de către Mântuitorul nostru este o chestiune de adânc interes pentru poporul Domnului, și una care aparent este foarte dificil a se înțelege clar. Noi privim subiectul din puncte de vedere diferite. Toți vedem același lucru, dar nu toți vedem detaliile.

Dumnezeu putea să ne fi spus că El aranjase o cale prin care Dreptatea și demnitatea curții Sale a universului putea fi menținută și omul să fie totuși eliberat de sentința morții impusă asupra lui cu 6000 de ani în urmă. Nu era necesar ca El să ne spună nimic despre Răscumpărare. Ar fi fost suficient pentru noi ca Dumnezeu să ne spună că El Se îngrijise cum se cuvine de această chestiune. Dar, în loc de aceasta, în Scripturi Dumnezeu raționează împreună cu noi și acolo ne explică procesul guvernării Sale prin care El poate fi drept și totuși să fie Îndreptățitorul păcătoșilor. Acest proces în care Dumnezeu face totul iar omul n-are nimic de făcut este scriptural numit Răscumpărare — darea vieții perfecte a lui Isus pentru a fi satisfacție deplină, completă, pentru viața pierdută a lui Adam, tatăl rase noastre.

Din acest punct de vedere, dacă cineva nu intră mai departe în subiect, acesta ar putea spune: „Isus a murit și lumea a fost răscumpărată” — întocmai cum vorbesc Scripturile despre Isus, chiar pe când era în trup, că era Mesia, Regele Gloriei. Și când era prunc îngerii au cântat, „Astăzi în cetatea lui David vi s-a născut un Mântuitor, care este Cristos (Mesia) Domnul”. Cuvintele lor se refereau nu numai la prunc și la ceea ce se realizase deja prin nașterea Lui, ci și la toată marea lucrare pe care El o va face în viitor. De fapt, pruncul era numit Mântuitor numai fiindcă avea să elibereze pe poporul Său de păcatele lui în viitor. Pruncul a fost numit unsul — Mesia — numai fiindcă Dumnezeu prevăzuse ca El să facă o consacrare la Iordan, să fie conceput și uns de Spiritul Sfânt, să-Și sfârșească lucrarea de sacrificare și să fie înălțat la glorie cerească, nu numai pentru Biserică, Corpul Său în această Vârstă, ci și pentru cei care vor dori și se vor supune din omenire în timpul Mileniului. Astfel vedem că pruncul n-a fost Mântuitor, decât că El urma să fie Mântuitor în sens profetic. El n-a fost Rege decât în sensul că S-a născut și a venit în lume pentru acest scop. El n-a fost atunci Eliberatorul, nici nu Și-a eliberat încă toată Biserica; ci, după eliberarea Bisericii, vine eliberarea lumii de sub domnia păcatului și morții.

Similar, cuvântul răscumpărare poate fi și adesea este folosit de noi toți în sens profetic — incluzând întreaga lucrare a Răscumpărării, până chiar la sfârșitul Vârstei Milenare, după cum citim: „Îi voi răscumpăra (elibera printr-o răscumpărare) din puterea Șeolului”. Osea 13:14.

FAZA LEGALĂ A LUCRĂRII DE RĂSCUMPĂRARE

Venind însă la aceste diferite chestiuni și analizându-le, vedem noi frumuseți, noi diviziuni ale lucrării care la început ni s-a părut a fi indivizibilă. De exemplu, vedem că primul pas către răscumpărarea lumii a fost făcut când Logosul a părăsit gloria pe care o avea la Tatăl și S-a smerit pentru a deveni Omul Isus. Prima trăsătură în lucrarea de răscumpărare a fost consacrarea Învățătorului la Iordan, urmată de viața Sa de devotare până la moarte. Completarea sacrificiului Său a fost completarea prețului de Răscumpărare, dar n-a fost completarea lucrării de Răscumpărare. De fapt, lucrarea de Răscumpărare nu putea nici chiar începe până când n-a fost dat — nu plătit — prețul de Răscumpărare.

Noi am vorbit uneori despre Isus spunând că a plătit prețul de Răscumpărare când a murit, dar asemenea expresie n-a fost corectă. Prețul supunerii față de voința Tatălui a fost moartea, și moartea Domnului nostru constitue prețul. Într-un sens Isus l-a plătit când Și-a predat viața; dar într-un alt sens, și mai corect, El nu l-a plătit, ci doar l-a pus în mâinile Tatălui, ca preț care să fie alocat sau să se aplice mai târziu.

Prețul de Răscumpărare a fost în mâinile Dreptății divine — în mâinile Tatălui — tot timpul de când a murit Isus, dar numai ca un depozit, pentru că n-a venit încă timpul ca el să fie plătit oficial. Dacă planul divin era ca Isus să ia în posesie lumea și să-Și stabilească Împărăția la Rusalii, atunci era potrivit ca El să fi plătit prețul de Răscumpărare deplin și complet Tatălui — alocându-l ca satisfacție pentru păcatul și sentința tatălui Adam în folosul întregii sale rase. Dar dacă prețul s-ar fi plătit formal, lucrul cuvenit și logic ar fi fost ca Tatăl să pună imediat întreaga lume în mâinile lui Isus și să înceapă Domnia Milenară.

PREȚUL DE RĂSCUMPĂRARE PUS ÎN PĂSTRARE LA JUSTIȚIA DIVINĂ

A mai existat însă o trăsătură a planului divin: Dumnezeu n-a vrut să-I predea lui Isus Împărăția până în marea Zi a Șaptea, Mileniul. El a vrut ca în timpul celor peste optsprezece secole care au intervenit, să fie chemată din lume o Biserică pentru a fi Mireasa și Comoștenitoarea Fiului Său în Împărăție. Prin urmare, prețul de Răscumpărare pentru păcatele întregii lumi a fost doar lăsat nealocat, în timp ce Isus S-a ocupat de Biserică.

Și deoarece planul Tatălui era ca Biserica să-și sa-crifice sau să-și predea interesele pământești și să primească în schimb interese cerești și natură divină, de aceea n-a fost necesar să se dea Bisericii Restabilirea — lucrul pe care-l va asigura prețul de Răscumpărare pentru omenire. Prin urmare, în loc de a da Bisericii o parte directă în prețul de Răscumpărare, care ar însemna Restabilire, pregătirea Domnului pentru ei este diferită; adică este o acordare a meritului care le acoperă neajunsurile, așa încât ei să-și poată prezenta corpurile ca jertfă vie, sfântă și plăcută lui Dumnezeu.

În consecință, tot ceea ce a făcut Isus cu prețul de Răscumpărare a fost să acorde o parte din acel preț, care să acopere neajunsurile celor care doresc să devină ucenicii și comoștenitorii Săi. El nu l-a alocat pentru ei în ((220) realitate, cum este la Restabilire, ci l-a acordat — îndreptățindu-i de toate păcatele, și astfel permițându-le să fie acceptați de Tatăl ca membri ai Casei Fiilor, prin conceperea de Spirit Sfânt.

Cât de frumos este gândul că în curând, atunci când Domnul nostru va plăti prețul de Răscumpărare pentru păcatele întregii lumi și lumea Îi va fi imediat predată pentru opera de Restabilire, Biserica va fi cu El în glorie împărtășindu-I onoarea și tronul, după cum ei se împărtășesc acum de suferințele și înjosirea Lui!

FAZA PRACTICĂ A LUCRĂRII DE RĂSCUMPĂRARE

Când prețul de Răscumpărare va fi fost plătit dreptății în schimbul omenirii și când lumea cumpărată va fi fost predată Cumpărătorului, faza legală a lucrării de Răscumpărare a lui Isus și satisfacerea Dreptății prin eliberarea omenirii de sub pedeapsa morții vor fi complete. Atunci va începe să opereze o altă parte a răscumpărării; adică darea beneficiilor răscumpărării lui Adam și familiei sale. Această fază a lucrării de Răscumpărare va continua în timpul Împărăției de o mie de ani a lui Mesia, aducând Restabilire omului și căminului său pământesc — tuturor celor din rasa lui Adam care vor vrea și se vor supune — cei care nu vor vrea fiind distruși în moartea a doua.

Atunci Răscumpărătorul Își va fi completat lucrarea compusă din două faze a răscumpărării familiei umane: prima, faza ei legală, satisfacerea Dreptății divine prin darea unei vieți pentru o viață; a doua, faza ei practică, restabilirea, recuperarea, sau eliberarea celor răscumpărați de sub robia păcatului și morții la libertatea fiilor lui Dumnezeu. Romani 8:21.