„TEREBINȚI AI DREPTĂȚII”

„Deci, după cum ați primit pe Hristos Isus, Domnul, așa să și umblați în El, fiind înrădăcinați și zidindu-vă în El, întăriți în credință, după cum ați fost învățați, și sporind în ea cu mulțumiri.” Coloseni 2:6, 7 .

R5557 W. T. 15 octombrie 1914 (pag. 311-314)

Contextul din care este luat textul nostru pare să arate că apostolul compară speranța Evangheliei cu diferitele speranțe care ar putea întemeia pe cineva într-un anumit fel de credință, într-un anumit fel de crez, într-un anumit fel de curs în viață. Dar el se adresează în mod special acelora care L-au acceptat deja pe Isus Cristos ca Reprezentantul lui Dumnezeu — cei care cred că Dumnezeu a trimis pe Fiul Său în lume pentru a fi Răscumpărătorul rasei lui Adam și curând să fie Eliberatorul omenirii din puterea păcatului și a morții. Toți cei care sunt în Cristos Isus L-au primit cu această înțelegere. Acesta este singurul Mesaj pe care l-a trimis Dumnezeu; aceasta este „credința care a fost dată sfinților odată pentru totdeauna”.

Mesajul divin față de cel uman

Apostolul Pavel a îndemnat pe acei cărora lea scris să continue în această credință și să nu încerce să amestece filosofia pământească cu acest Mesaj Ceresc. Așa cum ei primiseră pe Cristos ca Unsul lui Dumnezeu și ca Îndestularea lor în toate lucrurile — Cel „în care sunt ascunse toate comorile înțelepciunii și cunoașterii”, în care „locuiește trupește toată plinătatea Dumnezeirii” — tot așa trebuiau să umble. După cum Îl recunoscuseră pe El ca Învățătorul ceresc, tot așa trebuiau să continue să facă progres pe aceeași cale — calea care duce la glorie, onoare și nemurire. Nu trebuiau să gândească nici un moment că vreo învățătură umană putea fi amestecată cu Mesajul Divin; pentru că orice altă doctrină ar servi numai să facă neclar mesajul divin în mințile ascultătorilor.

Aceasta n-ar însemna însă că învățăturile apostolilor trebuiau să fie ignorate, căci Învățătorul a informat în mod special Biserica de faptul că Cei Doisprezece Apostoli ai Săi vor fi purtătorii Lui de cuvânt. Dar aceasta ne-ar putea apăra împotriva oricărei presupuneri că va exista altă învățătură sau altă Biserică să ia locul lui Isus și al apostolilor Săi. Acestora le-a spus că orice vor lega pe pământ va fi legat în ceruri și orice vor dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri.

Dezvoltarea plantei spirituale

După ce a declarat în acest fel lucrurile, apostolul folosește o ilustrație plină de forță pentru a ne arăta cum trebuie să progresăm în Cristos. Întorcându-se de la ilustrația unui om care umblă în Cristos ca membru al Corpului Său, sf. Pavel ne dă ilustrația unui copac, ale cărui rădăcini merg în jos și al cărui trunchi se întinde în sus, pentru a obține acea hrană care îi va da putere și stabilitate. După cum rădăcinile unui copac își fac drum în jos și absorb hrana din sol, în vreme ce concomitent trunchiul și ramurile se întind în atmosferă pentru a obține prin frunze elementele necesare creșterii, tot așa mentalitatea creștinului se prinde de promisiunile mari și scumpe ale Cuvântului lui Dumnezeu, în timp ce concomitent își zidește caracterul prin aprecierea în inimă a acestor promisiuni, în legătură cu experiențele vieții. Rădăcinile credinței își fac loc adânc în cunoștința Planului Divin, în timp ce pomul caracterului crește tot mai înalt, dezvoltând și ducând la coacere roadele bogate ale Spiritului sfânt al lui Dumnezeu; căci instruirea este o formă a construirii.

În timp ce creștinul crește astfel în asemănarea de caracter cu Răscumpărătorul nostru, iar rădăcinile credinței lui merg mai profund în lucrurile adânci ale Cuvântului lui Dumnezeu, el ajunge să fie stabilit, fixat. Un copac care este bine înrădăcinat în pământ este greu de dezrădăcinat. El are o putere minunată, o fixitate minunată în pământ și sunt necesari ani de zile ca să moară. Așa este și cu creștinul a cărui credință a fost bine stabilită; el trebuie să fie atât de fixat, atât de stabilit în promisiunile Cuvântului lui Dumnezeu, încât nici un vânt de învățătură să nu-i poată răsturna credința.

Oricine caută în mod continuu în jurul lui ceva nou, demonstrează astfel faptul că el nu este bine întemeiat în Credință. După ce odată ne-am asigurat că Planul Divin este Planul lui Dumnezeu, nu trebuie să ne permitem să fim mișcați de pe acea poziție. Asupra tuturor creștinilor care sunt astfel înrădăcinați și întemeiați în Scripturi, teoriile zilelor noastre — Evoluția, Știința Creștină, Noua Gândire etc. — nu au nici un efect. Nici o creștere creștină nu va avea loc, nici viața spirituală nu va fi păstrată dacă sufletul nu ajunge să fie fixat și stabilit în Adevăr după cum este în Isus Cristos.

O cauză a decăderii spirituale

Odată ce am văzut planul lui Dumnezeu așa cum este revelat în Isus și ne-am predat lui Dumnezeu și studiului Cuvântului Său, singurul mod de a păstra viața noastră spirituală este să continuăm în această învățătură, să ne înrădăcinăm în acest pământ și să rămânem acolo. Nu trebuie să căutăm alte câmpuri cu gândul că putem primi acolo hrană în plus, și că un amestec al altor elemente cu ceea ce avem noi va fi avantajos. Nici o teorie nu se va amesteca cu Planul Domnului. Acesta este complet; nu are nevoie de nici un ajutor de la alte sisteme de credință. Orice încercare de a include în el teorii și idei omenești nu va face ((794)) decât să-i distrugă valoarea. Noi nu putem deveni înrădăcinați și zidiți în Cristos printrun astfel de curs; rezultatul ar fi decăderea noastră spirituală și în final moartea noastră spirituală.

Nici un copil al lui Dumnezeu nu poate fi dus de colo până colo de orice vânt de învățătură; nici nu se poate complace într-o curiozitate morbidă în privința a ceea ce ar putea învăța una sau alta din teoriile noi. A face astfel este foarte periculos pentru spiritualitatea creștinului. Pentru cineva care n-a cunoscut Adevărul ar putea exista un motiv pentru astfel de curs, dar nu este nici o scuză pentru unul care a verificat odată cu amănunțime care este Adevărul în Cristos dacă umblă în jur în căutare de pășuni noi unde să se hrănească. Acesta, ori n-a fost niciodată stabilit în Cristos, ori a căzut într-un declin spiritual. În planul lui Dumnezeu, în toate aspectele lui, există un câmp inepuizabil pentru gândire și pentru activitate mentală și spirituală.

Noi credem că Dumnezeu Și-a propus să aibă o Sămânță a lui Avraam prin care să vină o binecuvântare pentru toate familiile Pământului. Cei care caută împlinirea acestei Promisiuni își dau seama că Cristos este Sămânța lui Avraam și că lucrarea Lui este să împlinească această Promisiune. Pentru acest scop a venit El în lume. Mai târziu, Biserica învață că nu numai Cristos Isus, Capul, ci și Biserica, Trupul Său, împărtășește aceeași credință, aceeași Promisiune făcută lui Avraam. Fiecare persoană chemată are ocazia să intre, să-și exercite credința și să fie zidit ca membru al Corpului lui Cristos. Până la acest timp Corpul lui Cristos trebuie să fie aproape complet. Este aproape ceasul când această Sămânță glorioasă a lui Avraam trebuie să preia afacerile Pământului și să aducă „restabilirea tuturor lucrurilor, despre care Dumnezeu a vorbit prin gura tuturor sfinților Săi proroci din vechime”. Fapte 3:19-21.

După cum un copac nu asimilează același element tot timpul și după cum nu este inundat de lumina soarelui tot timpul, ci are nevoie și de ploaie și de furtuni pentru dezvoltare, tot așa copilul lui Dumnezeu are nevoie de diferite experiențe și uneori de schimbarea mediului pentru a dezvolta mai bine toate roadele Spiritului sfânt. Marele Gospodar știe exact de ce experiențe și împrejurări are nevoie fiecare din „pomii” Săi — cât soare, câtă ploaie, câtă răcoare și câtă căldură, câtă curățire — și El va da exact ceea ce i se potrivește mai bine fiecărui caz în parte. El știe cum să schimbe aceste condiții, mediul etc., fără să deranjeze procesul de înrădăcinare și de zidire, ci să-l dezvolte. Noi nu știm cum să realizăm aceasta, ci am aduce asupra noastră dezastru spiritual. Așa că noi avem nevoie să ne păstrăm continuu în grija priceputului Gospodar și să cooperăm cu El în mod serios, pentru a putea crește și a deveni puternici și neclintiți — stabiliți ferm.

Adâncimea rădăcinii arătată prin vigoare și rod

Adâncimea și întinderea rădăcinilor unui pom sunt reflectate de vigoarea și rodul lui. Un pom care nu este adânc și ferm înrădăcinat nu poate nici să producă roadă bogată și delicoasă, nici să dea umbră răcoroasă, împrospătătoare pentru om. Adâncimea rădăcinii este absolut esențială. Tot așa credința creștinului trebuie să fie adânc înrădăcinată în Cristos; și astfel vom crește și noi în El, învățând tot mai mult care este voința divină așa cum este exprimată prin El. Procesul înrădăcinării este nevăzut și poate fi judecat numai după manifestările sale exterioare. Unde există un frunziș bogat există și o bună înrădăcinare. Dar creșterea nu trebuie să se oprească acolo; trebuie să facă rod. Și astfel viața spirituală a copilului lui Dumnezeu se va manifesta tot mai mult în asemănarea sa cu Cristos. Pentru a diversifica ilustrația, creștinul nu numai că va fi o mlădiță în Vie, ci el va și aduce ciorchini bogați de rod, care trebuie să devină tot mai aleși în calitate și mărime an de an.

Vedem uneori creștini care au puțină cunoștință despre lucrurile lumești și totuși au o spirtualitate profundă, o foarte adâncă înrădăcinare și întemeiere în Cristos, o pătrundere clară în lucrurile adânci ale lui Dumnezeu și o bogată experiență creștină. Poate cunoștința lor despre uzanțele societății distinse este mai mică decât a multora dintre frații lor; poate că ei au avut mai puține ocazii de a învăța toate aceste detalii; și totuși realizările lor mature în Cristos îi pot rușina pe unii care sunt mai corecți pe dinafară potrivit standardelor sociale ale lumii. Cât de atenți trebuie să fim ca standardele noastre de judecată și evaluarea caracterului să fie după modelul Învățătorului; să privim sub suprafață; să observăm trăsăturile de caracter adevărate și esențiale mai degrabă decât orice particularități exterioare ale cărnii care în fața Domnului n-ar avea nici o greutate în deciderea calității caracterului sau a locului în împărăție.

Sugestii pentru reflecție

Dacă noi vom fi judecătorii lumii în Veacul viitor, cum vom fi potriviți pentru această poziție dacă nu învățăm acum să adoptăm punctul de vedere potrivit, punctul de vedere al Domnului, în felul cum îi apreciem pe frații noștri? Dacă iubirea și stima noastră pentru ei este măsurată după fleacuri, da, chiar după lucruri nevrednice de luat în seamă în ochii Domnului, oare dezvoltăm noi calitățile caracterului care ne vor pregăti să fim judecătorii Veacului viitor? Cum creștem noi în Cristos în toate lucrurile? Să ne judecăm cu asprime în această privință, ca să putem deveni într-adevăr ca Învățătorul nostru și să câștigăm aprobarea Sa finală.

((795))

Apostolul ne îndeamnă să devenim stabiliți în credință. Acest termen se referă la „credința care a fost dată sfinților o dată pentru totdeauna” — singura Credință. Aceasta trebuie menținută cu orice preț. Satan va încerca să ne abată mintea pe alte căi, să ne atragă atenția spre unele lucruri noi. Dar Planul lui Dumnezeu, Adevărul lui Dumnezeu, așa cum este revelat în Isus Cristos Domnul nostru, este doar unul. Acesta ne este dat pentru instruirea noastră în dreptate, „pentru ca omul lui Dumnezeu să fie desăvârșit și cu totul pregătit pentru orice lucrare bună” (2 Tim. 3:17). Acesta nu este adevărul geometriei sau trigonometriei sau geologiei sau astronomiei sau al oricărei alte științe, pe care trebuie să fim harnici să-l studiem și în care să fim înrădăcinați și zidiți, ci este Cuvântul lui Dumnezeu (Ioan 17:17). Aceste adevăruri sunt foarte bune în felul lor, dar noi avem puțin timp să le studiem acum. Vom avea toată eternitatea în care să învățăm toate minunile creației, dar acum noi trebuie să ne concentrăm pentru stăpânirea Adevărului spiritual, a lucrurilor adânci ale Tainei lui Dumnezeu, descoperite sfinților Săi pentru un scop specific.

Un creștin bine Întemeiat nu este un bigot

Adevărul cuprinde toate învățăturile scripturale privitoare la Cristos și la lucrarea Sa, la relația noastră cu El ca membri ai Corpului Său, și cu frații ca membri tovarăși. Noi trebuie să rămânem în aceasta cu mulțumire. Trebuie să ne familiarizăm tot mai mult cu diferitele trăsături ale acestui Adevăr. Trebuie să fim în clar în privința a ceea ce a învățat Domnul nostru și de ce a învățat, și trebuie să știm cum să legăm diferitele părți ale Adevărului într-un tot armonios. Trebuie să fim cu totul pregătiți. Trebuie să apreciem din inimă bunătatea iubitoare a Dumnezeului nostru în faptul că ne-a revelat aceste lucruri glorioase și să ne dăm seama că ele n-au pornit de la noi înșine și de la nici un om, ci dela Domnul Însuși. Ele sunt Darul lui Dumnezeu pentru noi și noi trebuie să fim foarte recunoscători pentru acest mare Dar, să-l păzim cu gelozie ca pe o comoară fără preț, și să lăsăm lumina noastră să strălucească spre gloria numelui lui Dumnezeu.

Sentimentul general printre învățătorii doctrinei false, și chiar în lume în general, printre cei care nu cred că este necesar sau recomandabil a fi stabilit în credință, este acela că a fi stabilit înseamnă a fi bigot. Cei care sunt atât de incorecți în gândire încât să primească și să țină cu tenacitate la ceea ce niciodată n-au verificat, fie prin logică sănătoasă fie prin autoritatea Cuvântului lui Dumnezeu, sunt pe bună dreptate numiți bigoți. Dar cel care în credință simplă, copilărească, acceptă și ține ferm la ceea ce a inspirat Dumnezeu, la ceea ce a făcut El să fie scris în Cuvântul Său pentru instruirea noastră, nu este un bigot, ci un caracter puternic, stabilit, și va rezista când toate structurile clădite pe numeroase teorii și închipuiri ale oamenilor vor fi căzut. Această Zi mare care este acum asupra noastră încearcă structura caracterului fiecărui om, de ce fel este ea, și doar foarte puțini, chiar dintre creștinii declarați, vor rezista la probă.

Puținii care vor trece în siguranță, fără pierdere, prin această încercare crucială, sunt numai cei care au ajuns să fie stabiliți în Adevărul lui Dumnezeu, „înrădăcinați și întemeiați ... și zidiți în Hristos”. Deosebirea între un creștin puternic și statornic, și un bigot, este că unul este stabilit în Adevăr, iar celălalt este stabilit în eroare. „Focul” acestei zile va continua să ardă și să arate marea deosebire dintre cele două clase, până când toți vor fi fost probați și încercați și găsiți vrednici sau nevrednici.

Importanța examinării de sine

Cuvintele Apostolului din textul nostru conduc pe fiecare copil al lui Dumnezeu înapoi la timpul când a făcut consacrarea. În ce condiții am venit noi la Cristos? Ne amintim că s-a cerut multă umilință din partea noastră să recunoaștem că eram păcătoși, total incapabili de a ne mântui singuri. Unii par să uite modul în care au pornit. Ei au început cu credință, umilință și blândețe și cu dorința de a fi cu adevărat zidiți în asemănarea Învățătorului. Dar se pare că încetul cu încetul ei pierd din vedere acest lucru și încep să crească în altă direcție decât drept în sus în plinătatea lui Cristos. Le place să se etaleze înaintea lumii. Ajung să neglijeze primele principii ale dezvoltării creștine, în timp ce încă vorbesc despre doctrine sau își formează propriile lor doctrine.

Astfel ei se îndepărtează treptat de învățăturile și de Spiritul lui Cristos. Apostolul ne pune în gardă împotriva acestor pericole: Sunteți siguri că L-ați primit cu adevărat pe Cristos? Sunteți siguri că ați făcut într-adevăr o deplină consacrare lui Dumnezeu și ați devenit o Creatură Nouă? Ar trebui să știți aceasta. Dacă ați făcut, asigurați-vă că progresați în asemănarea Lui. Fără o examinare atentă, ați putea gândi că progresați când de fapt nu progresați. Calea Îngustă rămâne îngustă până la sfârșitul călătoriei; o simplă declarație de credință și un anumit șir de ritualuri nu sunt suficiente. Să ne amintim că noi trebuie să-L mărturisim pe Domnul prin înfățișarea noastră, prin purtarea noastră și prin toate faptele și cuvintele vieții.

Numai prin examinarea noastră continuă în lumina Cuvântului lui Dumnezeu putem face un real progres pe calea îngustă pe care a umblat Învățătorul nostru. Adevărul trebuie să devină tot mai strălucitor și mai deplin și mai luminos pe măsură ce înaintăm. În acest scop, trebuie ((796)) să ne ținem aproape de Cuvânt și în armonie cu Programul Său. Domnul nu va accepta mlădițe mici și nedezvoltate pentru Împărăție, ci El le dorește pe acelea care au crescut și s-au maturizat — „terebinți ai dreptății” puternici, robuști. Isaia 61:3.

Numai Cuvântul lui Dumnezeu va zidi

Pătrundeți tot mai mult în promisiunile lui Dumnezeu. Pe măsură ce faceți aceasta, rădăcinile credinței vor extrage hrana și o vor trimite în viața voastră, și veți crește întocmai cum crește un pom fiindcă este hrănit, alimentat. Numai așa veți ajunge să fiți stabiliți în Credință, și nu în închipuirile voastre sau ale altora. Credința noastră trebuie să se întărească și să devină mai viguroasă zi de zi. Nu trebuie să fie o credință în noi înșine sau în altceva separat de Domnul. Cu credință am pornit la început și vom avea nevoie de ea în măsură crescândă în timp ce înaintăm pe calea noastră în sus — credință în Dumnezeu și în Cuvântul Său sigur. Tot ceea ce cunoaștem în calitate de copii ai Domnului ne-a parvenit prin intermediul lui Isus, al sfinților Săi apostoli și al profeților din vechime, și trebuie să continuăm să ne hrănim cu mulțumire de la aceeași masă.

Nu trebuie să simțim un spirit de robie și să ne spunem: „Mi-ar plăcea să hoinăresc pe-afară; nu-mi place să mă limitez numai la ceea ce învață Biblia. Mi-ar plăcea mai multă libertate”. Această dispoziție nu este spiritul unui adevărat fiu al lui Dumnezeu. Astfel de sentimente încurajate ar conduce la dezastru spiritual total. Toate aceste ispite, dacă vin, trebuie respinse prompt și hotărât. Spiritul nostru trebuie să fie unul de cea mai adâncă apreciere și recunoștință pentru că ne-a fost dată această Revelație Divină glorioasă. Urmând astfel pe calea Domnului, noi găsim singura bucurie adevărată și putem face singurul progres adevărat. „Dacă faceți lucrul acesta, nu veți aluneca niciodată; căci în felul acesta vi se va da din belșug intrare în împărăția veșnică a Domnului și Mântuitorului nostru Isus Hristos.” 2 Petru 1:10, 11.