PREȚUL DE RĂSCUMPĂRARE ȘI APLICAREA LUI

W. T. 1 aprilie 1916 (pag 107-110)

Doctrina RĂSCUMPĂRĂRII așa cum ea se raportează la planul de mântuire al lui Dumnezeu este însuși centrul — axul din care radiază toate celelalte doctrine ca spițele către circumferința planului. Se speră că răspunsurile date mai jos se vor dovedi a aduce lumină și ajutor.

Întrebarea 1 — Dați o scurtă definiție cuvântului RĂSCUMPĂRARE.

Răspuns — O răscumpărare este suma sau compensația plătită pentru eliberarea unei persoane sau proprietăți capturate sau reținute.

Întrebarea 2 — Dați o scurtă definiție cuvântului MERIT.

Răspuns — Meritul este (1) ceea ce merită considerație, răsplată sau stimă; (2) valoare, răsplată sau recompensă meritată sau primită, ca la școală.

Întrebarea 3 — Dați o scurtă definiție GARANȚIEI LEGALE.

Răspuns — Garanția legală este acea monedă sau acei bani pe care legea îl autorizează pe un debitor să-i ofere ca plată a unei datorii și îi cere unui creditor să-i primească. Cu alte cuvinte, ceea ce guvernul sau legea aprobă ca mijloc de plată.

Întrebarea 4 — Care este sensul cuvântului a PLĂTI sau PLĂTIT?

Răspuns — A plăti înseamnă a achita o datorie, a da un echivalent pentru datorie, a împlini. Cuvântul plătit ar însemna că o asemenea datorie a fost achitată; a fost împlinită; că echivalentul cuvenit a fost predat.

Întrebarea 5 — Dați o scurtă definiție cuvântului DEPOZIT.

Răspuns — Un depozit este ceva depozitat; ceva încredințat în grija cuiva.

Întrebarea 6 — Care este diferența de sens între cuvintele PLĂTIT, APLICAT ȘI DEPOZITAT?

Răspuns — Este o mare diferență de sens între aceste cuvinte. Când se folosește cuvântul plătit înseamnă că lucrul dat pentru o obligație este suficient; când se folosește cuvântul aplicat, înseamnă că o obligație financiară a fost satisfăcută, direct sau indirect; când se folosește cuvântul depozitat, înseamnă că ceva a fost lăsat în grija cuiva, care n-a fost încă alocat sau aplicat.

Întrebarea 7 — Definiți pe scurt termenul JERTFĂ PENTRU PĂCAT.

Răspuns — Termenul jertfă pentru păcat înseamnă o jertfă făcută pe socoteala păcatului, ca o anulare a păcatului, ca o satisfacție pentru păcat.

Întrebarea 8 — Ce înseamnă termenul MERITUL LUI CRISTOS ISUS?

Răspuns — Am putea vorbi despre Meritul lui Cristos Isus din diferite puncte de vedere; ca de exemplu, meritul Lui de a deveni Omul Isus, în sensul că acest merit a arătat loialitatea Sa față de Dumnezeu și supunerea Sa la programul divin; sau am putea vorbi despre meritul Său ca om — că El a făcut o predare merituoasă a ceea ce a avut, a ceea ce a fost drept, just și după lege. Dar când vorbim despre meritul lui Cristos Isus cu privire la ispășirea făcută de El pentru păcatele lumii, avem în vedere cu totul altă problemă; anume, că între Tatăl ceresc și Domnul Isus Cristos a existat un contract, prin care Domnul urma să devină ființă umană și apoi să renunțe la natura Sa umană, permițând să-I fie luată viața ca om, aceasta a însemnat loialitate și supunere față de voința Tatălui, supunere completă până la moarte, chiar moarte de cruce.

Când vorbim despre meritul lui Isus Cristos, înțelegem că, datorită acelui Merit pe care El l-a avut, și pe care Tatăl l-a recunoscut când L-a înviat pe Fiul dintre morți, Domnul nostru a fost răsplătit, nu numai prin aceea că a fost luat înapoi pe planul spiritual, ci și prin aceea că a fost „mult înălțat”, la natură divină. Meritul lui Isus deci, pe care Dumnezeu l-a răsplătit, I-a dat o anumită esență sau binecuvântare pe care El s-o poată acorda altora; anume, dreptul Său la viața umană, pe care El n-a pierdut-o prin păcat sau în alt mod. Acest drept la viața umană, despre care noi vorbim ca despre un merit în contul lui Isus, va fi în cele din urmă acordat de Domnul Isus Cristos, după cum ne informează Biblia, în deplină armonie cu planul Tatălui, pentru anularea „păcatelor ((241)) lumii întregi” (1 Ioan 2:2) — păcatele lui Adam și ale întregii sale rase, care a murit în el. Meritul acela este deja al Domnului nostru, și este la dispoziția Sa pentru timpul cuvenit, stabilit de Tatăl.

Întrebarea 9 — Dați o scurtă definiție cuvântului ISPĂȘIRE.

Răspuns — Cuvântul Ispășire înseamnă aducere la unitate, aducerea înapoi în armonie a persoanelor sau lucrurilor care nu erau în deplin acord. Așa cum se aplică la familia umană, aceasta ar însemna că Adam și rasa lui nesupunându-se aranjamentului divin, și venind sub nemulțumirea și condamnarea divină, această condamnare urmează să se sfârșească prin aranjament divin și omenirea să fie adusă înapoi în armonie cu Dumnezeu — ca să fie din nou în unitate cu El — toți aceia care vor dori și vor accepta condițiile divine. Aranjamentul prin care acest lucru se va îndeplini este ceea ce noi numim opera de Ispășire; și această operă de Ispășire a fost opera începută de Domnul nostru Isus la prima Sa venire, pe care apoi a continuat-o, și care va fi desăvârșită la a doua Sa venire și în timpul ei. Într-un cuvânt deci, Ispășirea în sensul cel mai deplin al cuvântului începe cu Biserica, și nu va fi completă până când prevederile ei vor fi ajuns la toți membri familiei umane, aducând iarăși în deplină armonie cu Iehova pe toți cei care vor dori și se vor supune.

Întrebarea 10 — Putea o ființă umană perfectă să plătească prețul de răscumpărare?

Răspuns — Nu! Un om perfect nu putea plăti Prețul de Răscumpărare decât printr-un aranjament, contract sau acord divin. De exemplu, dacă exista în lume o ființă umană perfectă, acesta n-ar fi putut deveni răscumpărătorul tatălui Adam decât dacă prin aranjament divin i se dădea acest privilegiu. Curtea divină ar hotărî dacă cineva ar fi sau n-ar fi acceptat pentru altul. În cazul Domnului Isus Cristos, prin aranjament divin El a devenit potrivit să fie Prețul de Răscumpărare — un om perfect — și apoi, în îndeplinirea programului divin, El S-a dat pe Sine; și datorită acestui aranjament El a fost acceptabil.

Întrebarea 11 — Cum a fost asigurat Prețul de Răscumpărare?

Răspuns — Dumnezeu Însuși a asigurat Prețul de Răscumpărare; și El „ridică păcatele lumii”. Numai prin prevedere divină a fost posibilă răscumpărarea omului.

Întrebarea 12 — Unde a fost asigurat Prețul de Răscumpărare?

Răspuns — În planul divin, Prețul de Răscumpărare a fost asigurat de la întemeierea lumii; deoarece Scripturile ne asigură că în planul divin Domnul nostru Isus Cristos a fost Mielul lui Dumnezeu înjunghiat de la întemeierea lumii (Apoc. 13:8). În alt sens, Prețul de Răscumpărare a fost asigurat când s-a făcut contractul între Iehova Dumnezeu și onoratul Său Logos. Într-un alt sens al cuvântului, Prețul de Răscumpărare n-a fost asigurat până când Logosul S-a făcut trup și a ajuns la deplină perfecțiune umană la vârsta de 30 de ani.

Atunci a fost posibil ca Domnul să servească, în armonie cu aranjamentul divin, ca Preț de Răscumpărare, și să Se dea pe Sine ca Preț de Răscumpărare. Dar El nu S-a dat pe Sine ca să fie acest Preț de Răscumpărare până când a intrat în legământ cu Dumnezeu, simbolizând prin botez deplina consacrare a vieții Sale chiar până la moarte. Și totuși, atunci lucrarea încă nu era completă, pentru că erau condiții asociate cu ea. Deși atunci El Și-a predat voința și a fost astfel recunoscut de Tatăl, totuși a rămas ca El, zi de zi și ceas de ceas, să-Și arate deplina predare. Jertfa Sa a fost completată când a murit pe Calvar, strigând, „S-a sfârșit!” El Își sfârșise depunerea Prețului de Răscumpărare; adică, El asigurase deplin Prețul de Răscumăpărare. Totuși, noi trebuie să recunoaștem o diferență între asigurarea Prețului de Răscumpărare și darea sau alocarea, sau predarea lui. Când a murit Isus acesta a fost numai asigurat; el n-a fost încă dat în sensul de a fi aplicat pentru eliberarea omului din moarte.

Întrebare 13 — Cine a asigurat Prețul de Răscumpărare?

Răspuns — În primul rând Iehova Dumnezeu, prin aceea că El a fost cel care a făcut aranjamentul; fără de aranjamentul Său, Răscumpărarea nu era posibilă. În al doilea rând, Isus Însuși l-a asigurat, prin aceea că S-a dat pe Sine; El a avut control deplin asupra căii Sale la vremea când S-a consacrat. Nu I s-a forțat voința.

Întrebare 14 — În tip, unde a început jertfa pentru păcat și unde s-a sfârșit?

Răspuns — Animalul care urma să fie jertfă pentru păcat era selecționat și adus la ușa Tabernacolului pentru acest scop; dar el devenea jertfă pentru păcat în momentul când marele preot punea mâinile pe el și-l înjungia. Conform tipului, jertfa pentru păcat era compusă din două părți — un vițel și un țap. Jertfa pentru păcat nu se sfârșea cu jungierea vițelului; căci în planul și aranjamentul divin, Marele Preot, Isus, trebuia să ofere două sacrificii — clasa țapului Domnului și vițelul antitipic. În tip, țapul, după cum înțelegem noi, a reprezentat pe urmașii lui Isus, așa cum vițelul a reprezentat pe Isus Însuși. În tip, prin urmare, junghierea jertfei pentru păcat nu se sfârșea până când și țapul de jertfă pentru păcat era junghiat. Atunci jertfa pentru păcat în sensul de sacrificiu era terminată. Nu trebuia să mai fie sacrificii. Însă cuvântul jertfă pentru păcat are un sens încă mai larg decât acesta. El includea în tip și prezentarea sângelui acestor animale lui Iehova Dumnezeu, așa cum se arată ((242)) prin ducerea de către marele preot în Sfânta Sfintelor întâi a sângelui vițelului iar apoi a sângelui țapului Domnului, și stropirea lui pe Capacul Ispășirii și înaintea lui spre răsărit. Când acestea erau îndeplinite, jertfa pentru păcat era terminată.

Întrebare 15 — În antitip, unde a început jertfa pentru păcat?

Răspuns — În antitip jertfa pentru păcat a început când Isus S-a prezentat pe Sine la Iordan în acord cu aranjamentul făcut cu Tatăl, în care deja intrase. Acolo, conform declarației Apostolului, Domnul nostru S-a dat pe Sine, S-a predat pe Sine, S-a făcut jertfă pentru păcat. El a continuat lucrarea în timpul acestei vârste Evanghelice, oferindu-i pe aceia care-I acceptă meritul și care voluntar devin urmașii Lui, predându-și Lui voința. El îi oferă pe aceștia ca parte din propria Sa jertfă.

După ce Isus a sfârșit oferirea jertfei Sale personale, El S-a înălțat și a prezentat Tatălui meritul jertfei Sale pentru clasa Bisericii, așa cum este simbolizat prin stropirea sângelui vițelului în Sfânta Sfintelor din Tabernacol, pentru marele preot și casa lui. Continuând după aceea jertfirea urmașilor Săi, El va sfârși în cele din urmă lucrarea de sacrificare, când ultimul membru al corpului lui Cristos va fi gustat moartea și va fi trecut dincolo de văl. Atunci va rămâne ca Marele Preot să completeze această problemă de oferire a jertfei pentru păcat „pentru tot poporul”, prezentând lui Iehova Dumnezeu meritul „sacrificiilor mai bune”, meritul real fiind în Isus singur.

Întrebarea 16 — A fost Răscumpărarea plătită la Calvar?

Răspuns — Am acoperit deja acest punct, arătând că Răscumpărarea a fost depusă la Calvar, iar mai târziu pusă în mâinile dreptății, dar nu plătită în sensul completării contractului — acest lucru fiind rezervat pentru viitor. Răscumpărarea a fost depusă la cruce, când Isus a strigat, „Tată, în mâinile Tale îmi încredințez spiritul” — viața! Astfel Isus a depozitat, cum s-ar zice, Prețul de Răscumpărare fără să-l aplice categoric.

Întrebarea 17 — A fost Răscumpărarea plătită când Isus S-a înălțat la cer?

Răspuns — Nu! Motivele au fost deja declarate.

Întrebarea 18 — Acum Prețul de Răscumpărare este plătit?

Răspuns — Nu! Pentru motivele date deja; și vom spune în plus că Prețul de Răscumpărare nu va fi plătit pe deplin până când Biserica va fi în întregime glorificată și va fi cu Domnul ei. Atunci prețul va fi plătit în folosul întregii lumi, asigurând eliberarea din moarte a întregii lumi, și anularea condamnării adamice.

Întrebarea 19 — Ce a făcut Isus cu Prețul de Răscumpărare când S-a înălțat la cer?

Răspuns — El l-a plasat deja ca un depozit în mâinile dreptății. Dreptul la viață umană, prețul, era încă la dispoziția Sa. Următorul Lui pas a fost să-l rețină sau să-l ipotecheze, acordând o parte din el Bisericii — încă nedezvoltată.

Întrebarea 20 — A satisfăcut Isus dreptatea când S-a înălțat la cer?

Răspuns — Dreptatea este întotdeauna satisfăcută. Dreptatea nu se lasă până când primește un echivalent. Dreptatea a fost satisfăcută, de exemplu, când Adam a fost condamnat la moarte datorită încălcării sale. De atunci Dreptatea a fost satisfăcută tot timpul prin deținerea lui Adam și a rasei sale pentru acel păcat. Dreptatea este satisfăcută acum să permită Bisericii să treacă prin condițiile prezente, fiindcă în mâinile dreptății se află un depozit echivalent cu necesitățile Bisericii, și chiar mai mult. Dreptatea nu va fi satisfăcută ca să elibereze omenirea până când Prețul de Răscumpărare va fi fost plătit pe deplin în mâinile Dreptății. Aceasta va fi după ce Biserica este completă și glorificată.

Întrebarea 21 — Când și cum este satisfăcută Dreptatea?

Răspuns — Răspunsul la această întrebare este cel de la întrebarea 20.

Întrebarea 22 — Cum poate fi cineva jertfă împreună cu Cristos, dacă dreptatea n-a fost pe deplin împăcată prin Isus Cristos când El S-a înălțat la cer?

Răspuns — După cum s-a spus în răspunsul la întrebarea 20, s-a făcut un depozit de suficient merit ca satisfacție pentru păcatele lumii întregi; și în puterea acestui depozit, Dreptatea a fost perfect împăcată ca să elibereze pe acei membri ai rasei care au venit într-o relație specială cu Dumnezeu prin Domnul Isus Cristos, care a făcut un Legământ prin Jertfă.

Întrebarea 23 — Ce are loc întâi, Îndreptățirea sau Consacrarea?

Răspuns — Depinde de sensul atașat cuvântului consacrare. Biblia recunoaște consacrarea din două puncte de vedere diferite; primul, consacrarea persoanei; al doilea, validarea ei de către Domnul Isus Cristos și acceptarea ei de către Tatăl. Consacrarea persoanei de a face voința Domnului, predarea deplină a voinței lui proprii, așa cum ea este tipificată prin legarea țapului la ușa Tabernacolului, precede îndreptățirea. Dar al doilea pas este ((243)) acesta: anume, că este necesar ca Domnul nostru Isus Cristos să devină Avocatul pentru aceia care doresc să devină membri ai Preoțimii Regale înainte ca ei să devină acceptabili pentru Tatăl. Deci, îndreptățirea lor prin Domnul Isus Cristos, care le acordă meritul Său, urmează după consacrarea lor și este imediat urmată de actul de consacrare a acestora de către Tatăl ceresc, în sensul acceptării lor ca persoane consacrate și acordării lor a tuturor drepturilor și privilegiilor incluse în aranjamentul legământului.

Întrebarea 24 — Este Merit sau Îndreptățire ceea ce se acordă celui care este îndreptățit prin credință?

Răspuns — Aici ar trebui să specificăm expresia „îndreptățit prin credință” pentru că în utilizarea biblică acest termen are două semnificații diferite. Citim, de exemplu, că Avraam a fost îndreptățit prin credință, dar desigur nu în sensul în care este Biserica îndreptățită prin credință! Avraam a fost îndreptățit la tovărășie cu Dumnezeu, pentru a primi făgăduința, pentru a ști anumite lucruri pe care Dumnezeu le intenționează în viitor și pentru a-și demonstra sub un standard divin loialitatea față de Dumnezeu. Dar el n-a fost îndreptățit la viață veșnică. El n-a fost îndreptățit în sensul că el putea fi invitat să-și prezinte corpul jertfă vie și să devină răscumpărător pentru Adam, sau un sacrificiu meritoriu pentru altul în oarecare sens. Nimeni nu putea fi astfel îndreptățit prin credință până după moartea lui Isus, până la acordarea meritului Său după ce S-a înălțat și a apărut „în prezența lui Dumnezeu pentru noi” — Biserica.

Întrebarea 25 — Dacă se acordă Merit, cine îl acordă? Dacă se acordă Îndreptățire, de către cine este acordată?

Răspuns — Domnul nostru Isus acordă propriul Său Merit urmașilor Săi sub condițiile legământului lor de consacrare deplină; dar această acordare este cu aprobarea deplină a Dreptății divine și în cooperare cu ea — nu altfel. Despre această acordare de Merit unuia imperfect care dorește să fie urmaș al lui Isus se poate spune că este o acordare a neprihănirii din partea justiției divine, din partea Tatălui ceresc, după cum citim: „Dumnezeu este cel care îndreptățește.” Romani 8:33.

Întrebarea 26 — Ce înseamnă termenii „dreptul de a trăi” și „drepturi de viață” și care este diferența între acești doi termeni?

Răspuns — O persoană ar putea avea dreptul să trăiască prin aceea că ar fi în armonie cu Dumnezeu; căci Dumnezeu a orânduit ca toate creaturile Sale inteligente să continue a trăi dacă sunt în armonie cu Legea Sa divină și cu cerințele ei. Prin urmare, privilegiul tatălui Adam la început a fost un drept de a trăi. El a avut un drept la viață și n-ar fi pierdut acel drept dacă n-ar fi păcătuit. Isus de asemenea a posedat un drept de a trăi. Nu numai înainte de a veni în lume, dar și după ce a devenit Omul Isus, El a avut un drept la viață. Datorită acestui drept a putut să-Și pună viața ca jertfă pentru Adam și rasa lui. După ce S-a consacrat la botez, El n-a mai avut dreptul de a trăi ca om; fiindcă El renunțase la acel drept de a trăi. Dar după ce a fost conceput de Spiritul Sfânt, El a avut dreptul la viață ca Nouă Creație, concepută spiritual, dacă nu avea insucces încălcând vreo Lege divină sau încălcându-Și contractul sau legământul. Omenirea va avea dreptul să trăiască după Vârsta Milenară, după ce vor fi ajuns la perfecțiune, după ce vor fi predați Tatălui și după ce El îi va fi acceptat. Atunci ei vor avea același drept la viață pe care l-a avut tatăl Adam la început înainte de a păcătui.

„Drepturi de viață.” Putem folosi acest termen în diferite moduri. Când îl aplicăm la Domnul Isus Cristos, ca având drepturi de viață, de exemplu, putem spune că, deoarece El Și-a consacrat viața ca om, n-a făcut nimic să-Și piardă acea viață. El a fost de acord să Și-o dea; era de drept a Lui; altfel n-ar fi avut dreptul s-o folosească iarăși pentru alții. El Și-a păstrat dreptul datorită dreptății Sale personale. De aceea El avea încă dreptul la viața umană, pentru că această viață care El permitea să-i fie luată, n-o pierduse. El are încă drepturile de viață ale unei ființe umane, chiar dacă acum El n-are nevoie de viața umană sau drepturile de viață pentru Sine, fiindcă El are ceva cu mult mai bun și deoarece El n-ar putea folosi două vieți în același timp. El are drepturi de viață divină; dar El Își menține încă drepturile de viață umană; și pe acestea El este gata să le folosească, să le dea ca Preț de Răscumpărare, ca o satisfacție deplină pentru Adam și pentru tot ce a fost pierdut prin el.

Întrebarea 27 — Ce sacrifică unul care este conceput de Spirit ca să facă parte din corpul lui Cristos?

Răspuns — Într-un sens al cuvântului, nimeni în afară de Marele Preot nu face vreun sacrificiu. Ceea ce facem noi este consacrarea voinței și prezentarea corpurilor noastre ca să fie jertfe vii, ca Marele Preot să poată face din ele jertfe. Ar trebui să se discearnă cu ușurință că numai junghierea animalului nu înseamană sacrificarea lui. Evreii au junghiat mii de animale pentru hrană, întocmai cum facem noi acum; dar aceste animale n-au fost sacrificate numai fiindcă au fost junghiate. Nici un sacrificiu nu poate fi adus decât printr-un aranjament cu Dumnezeu; iar El a aranjat ca sacrificarea să fie făcută de un preot. Preotul care jertfea sub Legea iudaică era marele preot, ceilalți fiind ajutoarele lui, iar în cazul morții lui să-i ia locul. Marele preot a fost cel care tipifica pe Isus; și Isus singur este Cel care poate oferi jertfele antitipice. Tot ce pot face urmașii lui Isus este, prin ((244)) urmare, să se prezinte pe sine.

Această prezentare este ilustrată în tip prin legarea țapului la ușa Tabernacolului. Cu alte cuvinte, această clasă se devotează, se pune deoparte, se consacră pe sine ca ființe umane. După ce Isus pune mâinile pe această persoană, îi acceptă consacrarea, îi acordă meritul Său și o oferă Tatălui, numai atunci acceptarea Tatălui se manifestă prin Fiul, Marele Preot, prin conceperea cu Spiritul Sfânt. De atunci încolo, unul ca acesta este membru al Corpului lui Cristos și numele lui este scris în Cartea Vieții Mielului, din care nu va fi șters dacă-și va menține credincioșia.

Întrebarea 28 — Definiți pe scurt deosebirea dintre Răscumpărare și Jertfa pentru păcat.

Răspuns — Termenul „jertfă pentru păcat” se referă în mod specific la faptul că lucrul sau viața (sau viețile) este prezentată lui Dumnezeu ca jertfă, și pe seama păcatului. O jertfă pentru păcat implică o răscumpărare, dar nu în mod specific, nu în mod categoric. Este o jertfă pentru păcat, dar ar putea să nu însemne în mod necesar o jertfă deplină, satisfăcătoare; și totuși, faptul că o jertfă pentru păcat este acceptabilă pentru Dumnezeu, ar însemna că asemenea jertfă a fost o compensație sau satisfacție deplină. Cuvântul Răscumpărare, așa cum este folosit în Noul Testament, conține gândul nu numai al unei jertfe pe seama a ceva ce a fost greșit, ci specifică pe lângă acesta și gândul că jertfa corespunde pe deplin și exact, fiindcă sensul cuvântului Răscumpărare, așa cum este aplicat la Isus, este preț corespunzător.

Întrebarea 29 — Participă Biserica la Răscumpărare și la Jertfa pentru păcat, și de ce?

Răspuns — În analizarea acestei întrebări trebuie să privim Biserica din două unghiuri. Dacă ne gândim la Biserică în legătură cu prezentarea lui Dumnezeu a corpurilor lor ca jertfe vii, am spune că ei nu sunt participanți la Răscumpărare, căci ei n-au nimic ce să poată da ca parte în Răscumpărare — ei sunt imperfecți. Dacă privim chestiunea din celălalt punct de vedere — că membrii Bisericii sunt ființe spirituale, și ca ființe spirituale sunt membri ai Corpului lui Cristos, una cu Acela care este Capul lor — ca membri ai Cristosului ei ar avea parte cu El în orice ar face El, întocmai cum mâna are parte împreună cu capul; căci corpul uman este ilustrația pe care ne-o prezintă Biblia când vorbește despre Cristosul. Meritul prin care Prețul de Răscumpărare este eficient pentru Dumnezeu este numai în Isus. Noi n-am posedat acest merit când ne-am prezentat în fața lui Dumnezeu în consacrare. Dar când am fost acceptați de Isus ca ucenici, El ne-a acordat propriul Său merit și ne-a făcut să fim parte din propria Sa jertfă. În același timp El ne-a făcut să fim parte din ceea ce El trebuie să dea lui Dumnezeu pentru păcatele lumii întregi, la încehierea acestei vârste când Biserica, Corpul Său, va fi completă și glorificată împreună cu El.

Totuși, să nu uităm că nimic din ce este omenesc nu rămâne; fiindcă atunci când am devenit membri ai Corpului lui Cristos am murit ca ființe umane, prin predarea voinței noastre. Fiindcă suntem Creații Noi, cele vechi au trecut și toate s-au făcut noi (2 Cor. 5:17). De asemenea să nu uităm că nu Corpul spiritual al lui Cristos este sacrificat, întocmai cum nici Capul spiritual n-a fost sacrificat. Jertfa pentru păcat a fost trupul. Și trupul lui Isus a fost cel care a constituit Răscumpărarea — nu trupul nostru. Dar acum când acest Preț de Răscumpărare a fost pus în mâinile Dreptății ca depozit, dreptul la el fiind posedat de Isus, noi suntem părtași împreună cu El la această posesiune datorită relației noastre cu El și a interesului nostru în tot ce posedă El. Astfel Biserica devine părtașă în acest Preț de Răscumpărare, fiindcă în calitate de Mireasă a Lui, noi suntem comoștenitori cu El; și noi trebuie să fim asociați cu El în a acorda lumii beneficiile acelui Preț de Răscumpărare.

Noi nu suntem jertfa pentru păcat după cum nu suntem nici răscumpărarea. Noi suntem doar acceptați de Marele Preot. Această acceptare este arătată în faptul că El ne jertfește ca ființe umane după ce ne-a acordat meritul Său. Și la sfârșit vom avea parte în această prezentare ca Noi Creații. Aceasta nu este oferirea a ceva ce are Noua Creație în sine; ci Noua Creație, după ce a participat cu Isus la răstignirea cărnii, fiecare din aceștia va fi asociat cu El și când meritul va fi prezentat Tatălui.

Întrebarea 30 — Dacă Isus plătea Prețul de Răscumpărare când S-a înălțat la cer, putea El să devină Avocatul Bisericii? Și dacă da, cum?

Răspuns — Dacă Isus plătea și dispunea pe deplin de Prețul de Răscumpărare când S-a înălțat, dacă acesta era acceptat, avea imediat efect asupra lui Adam și a rasei sale; și aceia din rasă care trăiau pe timpul acela, sau au trăit de atunci încoace, ar fi fost din nou în încercare, individual, și ar fi fost expuși morții datorită imperfecțiunilor lor, nefiind în stare să facă față situației decât dacă Isus Și-ar fi stabilit Împărăția Milenară și ar fi început imediat să dea tot ajutorul necesar prin aranjamentul Noului Legământ. Dar în ceea ce privește Biserica, n-ar fi fost nici o prevedere pentru ea și nici o posibilitate de a-i da ceva special, deoarece aceia care sunt din Biserică sunt membri ai familiei umane. Răscumpărarea fiind plătită, s-ar fi rezolvat toate obligațiile împotriva omenirii și ((245)) n-ar fi rămas loc pentru a se proceda cu clasa Bisericii diferit de restul lumii. Ei n-ar fi avut nevoie de Avocat, și, desigur, nu L-ar fi avut.

Întrebarea 31 — Când va fi plătit pe deplin Prețul de Răscumpărare și când se va face uz de el în final?

Răspuns — Prețul de Răscumpărare va fi plătit complet și se va face uz de el complet după ce Biserica va fi trecut dincolo de văl și când Marele Preot, Cap și Corp (Biserica fiind atunci Corpul glorificat al Marelui Preot), va pecetlui Noul Legământ și-l va pune în aplicare efectivă pentru Adam și toată rasa lui. Răscumpărarea va fi atunci terminată. Cu toate acestea, opera de Ispășire nu va fi sfârșită atunci; ea va include opera Vârstei Milenare, de ridicare a omenirii (a tuturor care vor vrea) afară din păcat și degradare la deplină unitate și armonie cu Dumnezeu. Dar Prețul de Răscumpărare trebuie plătit deplin lui Iehova și acceptat de El înainte ca acest Nou Legământ să intre în vigoare, și înainte ca Restabilirea umană să poată începe în mod cuvenit. Recuperarea omului din moarte este o parte a lucrării de Răscumpărare. Osea 13:14.