„ALEGEȚI ASTĂZI CUI VREȚI SĂ SLUJIȚI”

„Nimeni nu poate sluji la doi stăpâni . . . Nu puteți sluji lui Dumnezeu și lui Mamona.”

Matei 6:24 .

R5666 W.T.1 aprilie 1915 (pag. 109-110)

Gândul pe care Domnul nostru se pare că a dorit să-l sugereze ucenicilor Săi a fost că în serviciu este implicat un principiu — acela că nimeni nu poate servi deplin două interese opuse, doi stăpâni opuși; pentru că unul ar fi sigur neglijat în interesul celuilalt. Ar fi arătată mai mult sau mai puțin o preferință. După ce a făcut o observație generală cu privire la imposibilitatea de a servi la doi stăpâni, Domnul a aplicat acest principiu spunând: „Nu puteți sluji lui Dumnezeu și lui Mamona” — lui Dumnezeu și egoismului, dreptății și nedreptății. Omul a fost la început slujitorul lui Dumnezeu. Era firesc pentru el să aprecieze caracterul divin și aranjamentele divine și să facă un serviciu bucuros. Dar ajungând sub controlul marelui Adversar omenirea a fost înșelată, fiind influențată de puterile răului, ale cărui efecte principale au fost ignoranța, superstiția și egoismul.

Una din condițiile deplorabile ale timpului prezent este aceea că de la naștere egoismul este aproape impus asupra omului. Omul învață să-și dea timpul, influența, pentru scopuri și proiecte egoiste. El nu vede că Dumnezeu este Cel care trebuie servit cu orice preț. Dar oamenii au fost născuți și concepuți în nelegiuire. Ei sunt slujitorii Păcatului, robii Păcatului. Dar Domnul nostru Isus a arătat că prin cunoașterea Lui și prin conformare la condițiile uceniciei, a venit o eliberare din această robie, o ocazie de a trece de partea dreptății.

Totuși, o ocazie de a lua poziție pentru bine a venit înainte de zilele Domnului nostru. Deoarece tuturor oamenilor le-a fost acordată o cunoștință despre Dumnezeu, ei au avut ocazia să se afirme de partea dreptății. Când a fost dat Legământul Legii, Dumnezeu a prezentat în acea lege principiile dreptății. Întreaga națiune a lui Israel a acceptat pe Dumnezeu ca Mântuitorul lor și a intrat într-un Legământ cu El că va fi poporul Său loial. Totuși, după ce au făcut acest lucru, influențele răului din carnea lor au devenit evidente. Ei au căutat să fie servitorii lui Dumnezeu și în același timp ai eului lor, împărțindu-și interesele între afacerile lui Dumnezeu și afacerile eului.

A FOST LĂSAT UN EXEMPLU VREDNIC

Isus a arătat acest fapt specific, și le-a spus oamenilor din zilele Lui că era imposibil să facă fără tragere de inimă acest serviciu — ei nu puteau servi la doi stăpâni, pentru că nici unul n-ar fi mulțumit. Dacă serveau lui Mamona, dacă serveau Ordinii prezente de lucruri, atunci nu puteau fi plăcuți lui Dumnezeu. Dacă doreau să servească lui Dumnezeu, să servească dreptății, în orice măsură făceau aceasta, ei erau neplăcuți pentru lume; ei trebuiau să fie servitori fie ai unuia, fie ai celuilalt; cele două servicii combinate erau imposibile.

Exemplul Domnului nostru Isus când a venit pe pământ a fost în armonie cu această poziție, pentru că El a renunțat cu totul la lume și a făcut o consacrare totală a vieții Sale lui Dumnezeu și serviciului Lui. Astfel El ne-a lăsat un exemplu. Toți cei care au același spirit ar trebui să umble în urmele Lui. Aceasta a fost în conformitate cu Legea evreiască: „Să iubești pe Domnul Dumnezeul tău, cu toată inima ta, cu tot sufletul tău, cu toată gândirea ta și cu toată puterea ta”. Oricine ar ține această Lege n-ar servi eului; pentru că tot serviciul lui ar fi pentru Dumnezeu.

((615))

Cei care urmează în urmele Învățătorului sunt cu totul pentru Dumnezeu, sau, așa cum cântăm uneori, „Toate numai pentru Isus”. Pe măsură ce urmăm exemplul lui Isus și umblăm cum a umblat El, noi dăm lui Dumnezeu serviciu din toată inima. Rezultatul servirii acestui Învățător va fi o mare răsplată. „Dumnezeu L-a înălțat foarte sus și I-a dat Numele care este mai presus de orice nume.” Iar Biserica a fost invitată să-L urmeze pe El. Deci trebuie să-I servim lui Dumnezeu în toate, cu toată inima, mintea, sufletul și puterea noastră. Aceasta este însărcinarea noastră. Aceasta trebuie să o facem până la punctul sacrificării tuturor intereselor pământești și la darea vieții noastre pentru frați. Acest curs, urmat cu credincioșie până la sfârșit, ne va aduce aceeași răsplată pe care a primit-o Isus — glorie, onoare, nemurire.

A DA CEZARULUI CE ESTE AL LUI

S-ar putea întreba cum se potrivește acest text cu sugestia apostolului că dacă cineva era legat când a primit Adevărul, el n-ar trebui să caute să fie liber (1 Cor. 7:20-22). Aceste cuvinte ale Sf. Pavel exprimă gândul că atunci când ne află Adevărul el nu ne schimbă în mod necesar relațiile pământești; că dacă un om ar fi rob, de exemplu, și ar ajunge la el Adevărul lui Dumnezeu, el nu ar trebui să se răzvrătească împotriva stăpânului său pământesc. El nu trebuie să creadă că relația lui nouă cu Dumnezeu i-ar schimba culoarea pielii sau relația lui pământească. Apostolul vorbește despre trup, nu despre inimă atunci când spune: „Nu căuta să fii dezlegat”. Trupurile noastre pot fi înrobite dintr-un motiv sau altul. Ar putea fi o robie ca cea din timpurile străvechi — serviciu în captivitate. Sau s-ar putea să fi devenit servitorii celor dispuși să plătească pentru serviciile noastre. Deși nu trebuie să facem nimic contrar Legii divine sau conștiinței noastre, totuși trebuie să servim stăpânilor noștri pământești cu credincioșie. Ei au cumpărat timpul nostru, sau o mare măsură din el; și trebuie să le dăm cu conștiinciozitate tot ceea ce este al lor prin contract. Dacă cineva este servitor în domeniul militar, sau în orice alt domeniu, el ar trebui să fie credincios.

Aceasta nu va fi în conflict cu serviciul cuiva pentru Dumnezeu; pentru că Domnul nostru ne-a învățat să dăm „Cezarului ce este al Cezarului”. Oricine este credincios în aceasta face voia Stăpânului său ceresc. Nu ar exista nici un conflict, ci armonie deplină. Singurul conflict ar fi dacă stăpânul pământesc ar dori să facem ceva contrar poruncilor Stăpânului nostru din ceruri. Noi trebuie să îndurăm orice, mai degrabă decât să facem ceea ce Domnul nostru Ceresc nu ar aproba, și astfel să ne mânjim conștiința.

Uitându-ne în viitor, vedem că actualul stăpân, conducătorul acestei Ordini vechi urmează să fie curând legat, ca să nu mai poată înșela neamurile timp de o mie de ani, și că noul conducător, noul stăpân al lumii, va fi Cristosul — Isus și Biserica Lui. Ne întrebăm cum se va aplica atunci acest principiu. Răspunsul este că nu va fi decât un singur Stăpân care să fie ascultat. Atunci nu se va mai da Cezarului. Toți vor fi deplin conștientizați de faptul că acest Stăpân este singurul care are puterea, dreptul de a porunci. Cunoștința slavei lui Dumnezeu va umple întregul pământ — cunoștința Dreptății lui Dumnezeu, cunoștința Puterii lui Dumnezeu, cunoștința Înțelepciunii lui Dumnezeu și cunoștința Iubirii lui Dumnezeu. Orice poruncește El este corect, după cum toți vor afla atunci și vor înțelege deplin.

„CEL RĂU” DIN PUNCT DE VEDERE SCRIPTURAL

În Scripturi Satan este reprezentat ca înșelătorul omenirii. El pune lumina în locul întunericului și întunericul în locul luminii. Afirmația lui Dumnezeu prin Cristos este că în timpul celor o mie de ani ai Domniei milenare, întreaga lume va fi adusă la o cunoștință de Dumnezeu adevărată, o cunoștință corectă. Înșelarea nu va mai fi permisă. Lumea va vedea ce este cu adevărat dreptatea, care sunt în realitate răsplățile ei și cât este ea de dorit. Ca o consecință, majoritatea, credem noi, vor fi atunci bucuroși să asculte pe singurul Stăpân. Excepțiile sunt reprezentate ca având aceeași dispoziție ca și Satan; și oricine va avea acea dispoziție va fi nimicit. Când cineva ajunge să cunoască ce este drept și când ceea ce este drept devine rațional și posibil pentru el, și apoi el preferă să facă ce este greșit mai degrabă decât corect, acesta să moară. Aceasta va fi sentința. Aceștia vor fi numiți „cei răi”, cei incorigibili.

Cuvântul „rău” din punct de vedere sciptural se referă la cei care fac rău în mod intenționat. Deci toți cei răi, care vor recunoaște ceea ce este greșit și-l vor face în mod voit și intenționat, vor muri în Moartea a Doua. La timpul cuvenit nimeni nu va fi lăsat în viață decât cei care vor servi singurului Stăpân adevărat. Astăzi greutatea pentru omenire este ignoranța, pe care Dumnezeu nu a ridicat-o încă din lume. El a permis ignoranța și întunericul din prezent pentru ca lumea să învețe lecția ei despre răutatea peste măsură a păcatului, și să fie mai bine pregătită pentru lecțiile care au să urmeze. „Căci dumnezeul veacului acestuia a orbit gândurile celor necredincioși, ca lumina Evangheliei slavei lui Hristos . . . să nu strălucească peste ei.” Dar acestor minți orbite li se vor înlătura în curând piedicile ca să poată vedea.

((616))

Cei care au devenit copii ai luminii, care au acceptat pe Domnul Isus și au devenit ucenici ai Lui, și care acum văd clar voința și Planul divin, au mult mai multă responsabilitate decât cei care n-au văzut niciodată. Noi avem și perspective de binecuvântare mai mari — nu numai bucuria, mângâierea, pacea și cunoștința actuală, ci în plus, speranța de a ne „întări chemarea și alegerea”, de a ajunge la moștenire împreună cu Învățătorul. Dumnezeu va lăsa pe seama lui Cristos să împrăștie întunericul. Dumnezeu a lăsat lumea să meargă pe drumul ei, pregătind între timp Mântuitorul, Eliberatorul — Cristosul — care va prelua în curând controlul întregii lumi. El va face ca lumina, Adevărul, să strălucească, să umple pământul de cunoștință și binecuvântare. Apoi, cu lumina adevărată strălucind pretutindeni, nu va mai exista nici o scuză pentru nimeni care nu va umbla în ea; va trebui atunci ca în final fiecare să aleagă dacă va servi adevăratului Stăpân sau nu.