Vol. 16 Mai-Iunie 2009 Nr. 4

CE CALE AR TREBUI SĂ URMĂM?

R 5348 W. T. 15 noiembrie 1913 (pag. 341-344)

Am primit două scrisori care întreabă despre importanța practică a speranțelor noastre legate de octombrie 1914 în afacerile acestei vieți. Ne gândim că și alții care nu ne-au scris pot avea aceeași gândire, așa că vă dăm tuturor un rezumat al răspunsurilor noastre.

Fratele care ne-a scris a sugerat că este fermier, și că dacă ar fi sigur că Biserica va fi adunată înainte de octombrie 1914, sau că marele Timp de Strâmtorare va începe atunci, în ambele cazuri el ar fi înclinat să părăsească ocupația de fermier și să-și petreacă anul în lucrarea de colportor, deoarece ar avea suficienți bani să facă aceasta dacă și-ar ipoteca sau vinde ferma.

În răspunsul nostru l-am sfătuit pe fratele că dacă are soție sau familie care depinde de sprijinul lui, noi ne-am gândi că această sugestie nu ar fi înțeleaptă deloc, dar dacă nu ar avea obligații, am considera că idea este foarte bună. El și-ar da numai un an pentru lucrarea Domnului, și la sfârșitul anului ar putea spera în orice caz să fie într-o stare de sănătate rezonabilă și capabil ca întotdeauna să-și câștige existența.

Noi credem că un an petrecut în lucrarea de colportor s-ar dovedi o școală excelentă în perseverență și negare de sine, în serviciul altora și în gândirea la lucrurile sfinte și la mânuirea lor. Dar chiar și în acest caz credem că ceva îngăduință trebuie făcută în legătură cu temperamentul și capacitatea în serviciul de colportor. În timp ce puțini, dacă sunt, nu au nici un talent pentru această lucrare, există unii care au atât de puțin talent încât s-ar putea numai descuraja, fără să realizeze mult în folosul altora. Noi trebuie să folosim toată înțelepciunea în ceea ce încercăm să facem, pentru ca timpul și puterea noastră — mintală și fizică — să ne dea rezultate cât se poate de bune spre lauda Domnului. Fiecare trebuie să caute înțelepciunea de sus ca să-l îndrumeze în astfel de lucruri.

Altă scrisoare pe care am primit-o întreba în privința tratării potrivite a unui membru al adunării care a insistat să se opună cronologiei și să acuze orice credință în octombrie 1914, fie în ceea ce privește adunarea Bisericii, fie a inaugurării marelui Timp de Strâmtorare a lumii. Răspunsul nostru poate fi aplicat și în alte cazuri. Este în sensul că nimeni să nu fie în mod special încurajat în astfel de opoziție; căci un spirit rău este întotdeauna nedorit, păgubitor. Totuși, să nu acuzăm pe cei care în spiritul potrivit își exprimă dezacordul în privința datei menționate și a ceea ce s-ar putea aștepta atunci; nici nu trebuie să ne simțim ofensați de aceștia. Noi trebuie să recunoaștem drepturile individuale ale tuturor și să-i tratăm pe toți conform Regulii de Aur. Nici nu trebuie să ne simțim liberi să ne exprimăm vederile mai dogmatic decât am gândi că este corect ca alții să și le exprime pe ale lor.

Semnele timpurilor

Realitatea este, în ciuda tăriei poziției și speranței noastre, că această poziție poate fi adevărată, că este totuși din credință și nu din cunoștință. Pentru unii, credința în această chestiune poate deveni aproape la fel de puternică și convingătoare ca și cunoștința. Totuși, nu este cunoștință, ci credință. Trebuie să admitem că există posibilitatea să fi făcut o greșeală în ceea ce privește cronologia, chiar dacă nu vedem unde a fost făcută vreo greșeală în calcularea celor șapte Timpuri ale Neamurilor, că expiră în jurul lui 1 octombrie 1914.

Dacă alții se simt la fel de convinși în ceea ce privește orice altă dată care nouă nu ne place, din acel motiv noi să nu-i respingem ca membri ai Corpului lui Cristos. Mai degrabă să spunem: Fie că voi, fie că noi avem data corectă, trebuie să fim cu toții de acord că semnele timpurilor așa cum le citim, indică clar că Învățătorul este aproape, chiar la ușă, și că Împărăția Sa trebuie să înceapă să ia controlul curând. Aceasta înseamnă că, fie într-un an, fie în zece, fie în douăzeci, lucrurile pe care le așteptăm în mod sigur se vor împlini. Biserica va fi adunată, Domnia Mesianică de Dreptate va începe, precedată, după cum a fost prezis, de marele Timp de Strâmtorare.

Faptele generale sunt mult mai prețioase și mai importante decât doar ziua sau anul în privința acestor fapte. „Stăruiți în dragostea frățească!” Să nu îngăduiți nici o dispută asupra unei zile sau an să rupă cea mai prețioasă legătură a iubirii care ne leagă de Domnul și de toți cei care sunt ai Lui cu adevărat. Fiți atenți în mod special asupra acestui punct când subiectul în discuție este unul în care nu avem o cunoștință clară. Ruptura părtășiei poate fi uneori necesară, când „luptăm pentru credința dată sfinților odată” — credința în Planul divin, în Răscumpărătorul, în eficacitatea morții Sale etc. Aceste chestiuni sunt clar afirmate în Biblie — nu sunt lăsate a fi deduse, cum este cazul cronologiei și al tuturor chestiunilor bazate pe cronologie.

O viziune mai clară a profeției

Din când în când Editorul a asigurat pe prieteni că pe măsură ce caracteristicile Adevărului vor deveni tot mai clare pentru el, el va da în mod sigur cititorilor Turnului de Veghere beneficiul acestei vederi mai clare; cu alte cuvinte, nu va păstra nimic pentru sine.

Noi am prezentat în Turnul de Veghere, timp de 33 de ani, faptul că marele Babilon își va primi judecata înainte ca națiunile s-o primească pe a lor. Declarația „Judecata începe de la casa lui Dumnezeu”, deși se aplică în mod special la Biserica adevărată, sau consacrată, credem că ea se referă și la sistemele nominale. Se pare că marele necaz al națiunilor va veni după căderea Babilonului, după aruncarea lui în mare ca o piatră mare de moară.

Cu toate acestea, probabil am fost cu toții înclinați să ne gândim mai ales la Timpul de Strâmtorare al lumii — să-l căutăm, să-l așteptăm zilnic, sau până în octombrie 1914, ca un rezultat al terminării Timpurilor sau anilor Neamurilor. Poate că am neglijat într-o oarecare măsură faptul că lucrul cu marele Babilon se face înainte de a veni strâmtorarea peste lume. Gândul pe care l-a avut Editorul cu mare forță în ultimele două săptămâni, să aștepte ca marele necaz al lumii să înceapă la 1 octombrie 1914 sau înainte, ar însemna să așteptăm lucruri uimitoare în lunile care rămân până atunci.

Sf. Petru descrie marea Zi a Mâniei, sugerând că va începe cu clasa bisericii nominale — cerurile. „Ziua Domnului însă va veni ca un hoț; în ziua aceea, cerurile vor trece cu un zgomot șuierător, iar elementele aprinse de mare căldură se vor topi și pământul, cu toate lucrările de pe el, vor fi arse” (2 Petru 3:10). Înțelegând că pământul aici reprezintă ordinea socială actuală, iar cerurile, ordinea afacerilor eclesiastice, aflăm că cerurile eclesiastice trebuie să treacă cu mare zgomot, o mare zguduire, o mare confuzie, și elementele sau părțile componente se vor topi în arșița căldurii și a conflictului din acel timp; și apoi pământul, ordinea socială, le va urma prin arderea sau consumarea necazului acelei Zile — distrugerea structurii sociale actuale — răsturnând orice lege și ordine în anarhie. Dacă deci, ar fi să așteptăm ca necazul să ajungă într-un an la societate în general, aceasta ar părea să însemne că înainte de acel timp instituțiile religioase actuale s-ar prăbuși. Va fi așa?

Icoana fiarei

Apocalipsa capitolul 13, l-am interpretat în Turnul de Veghere încă în 1880. Noi am sugerat acolo că în limbaj simbolic o fiară reprezintă un guvern — că fiara cu zece coarne reprezintă guvernul papal, care a domnit un timp peste întreaga Europă, atunci Imperiul Roman. Deși papalitatea nu are astfel de influență politică acum, ea pretinde totuși că are dreptul, sau autoritatea, de a stăpâni peste toate națiunile, ca reprezentant sau viceregent al lui Mesia.

Am arătat că fiara cu două coarne reprezintă națiunea-biserică a Marii Britanii și Irlandei; pentru că și aceasta este un guvern care combină creștinismul cu puterea civilă. Episcopii stau în Parlament și regele este în mod oficial capul Bisericii Angliei. Simbolul ne spune că în calitate de putere eclesiastică ea este nevătămătoare, „cele două coarne” ale ei fiind ca acele Șale unui miel” — fără a avea intenția de a face daune. „și vorbea ca un balaur.” Balaurul reprezintă numai puterea civilă, și guvernul Marii Britanii, deși din punct de vedere nominal religios, vorbește sau guvernează ca un balaur, sau numai ca o putere civilă.

Atragem de asemenea atenția asupra faptului că „icoana fiarei îpapaleș” a fost formată în 1846 d. Cr. În acel an denominațiile protestante, în special din Statele Unite, s-au aliat ca o „Alianță Evanghelică”. Alianța lor de ochii lumii a fost pentru pace și armonie și obiective nobile de cooperare; dar în realitate organizația se pare că a fost intenționată ca încercare de a da demnitate și autoritate tuturor sectelor protestante, și pe cât posibil să împiedice formarea altor secte noi prin excluderea lor ca neortodoxe.

Alianța s-a străduit să stabilească un standard de ortodoxie și să dea un sprijin reciproc și o susținere tuturor crezurilor identificate cu ea — baptiști, metodiști, luterani, presbiterieni etc. Această încercare de autoritate sau putere a constituit o Icoană a Fiarei sau Guvernământului papal. Ei au văzut puterea argumentului papal, că ea este Biserica și că toate celelalte sunt eretice. Astfel Alianța Evanghelică spune tuturor membrilor constituenți ai tuturor denominațiilor: „Toți aceștia sunt ortodocși, toți ceilalți sunt eretici.” În acest sens este o copie, sau chip al instituției papale. Ea a fost doar o Icoană fără viață sau putere timp de acum mai bine de 60 de ani.

Totuși, profeția simbolică a Domnului, pe care o discutăm acum (Apocalipsa 13), ne spune că la sfârșitul acestui Veac, Icoana va primi viață, vitalitate, energie, putere. Nu va mai fi numai ca o Icoană. Va deveni la fel de activă ca Fiara. Mai mult, nu va fi împotrivitoare Fiarei, ci în armonie, și va face ca toți să se închine fie Fiarei, fie Icoanei — toți vor trebui să fie în armonie fie cu catolicismul, fie cu sistemul protestant, a cărui organizație inițială sau Icoană a fost Alianța Evanghelică. Rezultatul va fi Federația Bisericilor Protestante de îndată ce aceasta va primi suflarea vieții.

Un pas important spre federație

Vitalizarea Icoanei trebuie să vină de la Fiara cu două coarne; adică Biserica Angliei. Noi așteptăm această împlinire de mai bine de treizeci de ani și am văzut-o apropiindu-se tot mai mult. Cu câțiva ani în urmă, Biserica Episcopală a făcut un pas important spre vitalizarea mișcării Federației Bisericilor, pe care ea o favorizează și o susține. Acel pas important a fost recunoașterea slujitorilor denominațiilor reprezentate de Alianța Evanghelică. Mai înainte nici un slujitor care nu era rânduit prin punerea mâinilor de către un episcop catolic sau de către unul episcopal nu era permis să predice de la un amvon episcopal.

Poate că această recunoaștere este toată vitalizarea de care are nevoie Icoana, dar noi suntem înclinați să așteptăm mai mult. De ani de zile episcopalii au propus rânduirea din nou a slujitorilor diferitelor denominații reprezentate în Alianța Evanghelică. și încă mai propun. Noi am fost înclinați să așteptăm ca slujitorii să accepte în final chestiunea și să accepte o nouă rânduire din partea unui episcop Episcopal. Dar nu suntem siguri de aceasta. Este posibil, pentru a satisface cerințele cazului, să fie găsită o altă cale prin care Biserica Episcopală să recunoască Federația Bisericilor fără a obliga pe slujitori să fie rânduiți din nou. Așteptăm aceasta.

După cum înțelegem acest capitol din Apocalipsa, Icoana, de îndată ce va fi vitalizată, își va folosi foarte prompt influența, prestigiul, puterea, în orice mod ca să facă „să coboare foc din cer” (Apoc. 13:13); adică, să pedepsească în numele Domnului pe cei care în vreun sens al cuvântului îi va considera a fi împotrivitorii Lui. Grabnic nimănui nu-i va fi permis să cumpere sau să vândă pe piețele spirituale, cu excepția acelora care au fie semnul, fie numărul Fiarei, sau al Icoanei, pe mâna dreaptă a cooperării, sau pe fruntea mărturisirii publice.

Aceasta va însemna că Asociația Internațională a Studenților Bibliei și toți alții care nu sunt afiliați la Alianță vor fi supuși unor măsuri radicale de constrângere. Adevărul va cădea pe străzi. Sub presiunea noii ordini de lucruri dreptatea nu va putea fi aplicată. Pentru un timp va părea ca și cum o mare victorie creștină a fost câștigată, împărtășită în mod egal de papalitate și de federați — Protestantismul — care nu mai protestează. Vedem deja aceste două diviziuni ale cerurilor adunându-se, apropiindu-se una de alta, simpatizând una cu alta — adunându-se pentru protecție reciprocă.

Dar triumful acelei noi ordini de lucruri va fi scurt. Masele oamenilor, care nu mai sunt ignoranți ca în timpul Veacurilor întunecate, se vor trezi la adevărata situație și vor executa asupra Marelui Babilon — deja respins de Domnul — judecata prezisă. El va fi aruncat în mare ca o mare piatră de moară și nu se va mai ridica niciodată. Marea reprezintă masele de oameni, în special o clasă împotrivitoare, neliniștită. Fiara cu două coarne în aparență își pierde personalitatea când dă viață Icoanei devenind un membru al federației.

Priveliștea actuală

Acum se ridică întrebarea: Pot avea loc toate acestea într-un an? Răspundem, da; ar fi posibil. A doua întrebare este: Este aceasta verosimil? Este probabil? și răspunsul este, nu; este puțin probabil ca atât de multe lucruri să se împlinească într-un an. Aceasta este chestiunea — fiecare să-și exercite propria judecată în privința acestui fapt. Cu siguranță că vedem un foarte puternic spirit de mânie, răutate, ură și ceartă dezvoltându-se în multe părți, chiar printre cei care constituie membrii federației. și aceste opoziții calomniatoare vin de obicei de la slujitorii acestor denominații.

Dacă ei fac aceste lucruri într-un copac verde, ce vor face în cel uscat? (Luca 23:31). Dacă astfel de bigotism și falsificare amarnică sunt practicate și astfel de ură este manifestată înainte ca Alianța Evanghelică să aibă viață, cât de arogante presupunem că ar putea deveni aceleași persoane după ce Icoana va primi viață? și cât de repede ar putea să se dezvolte spiritul persecuției răzbunătoare?

Să lămurim lucrurile. Conform vechiului dar eronatului gând transmis de secole, episcopii Bisericii Angliei și ai Bisericii Romei sunt „episcopi apostolici” sau succesori ai apostolilor, conform vechii teorii a succesiunii apostolice. Conform aceleiași teorii, nimeni de pe pământ nu are nici o fărâmă de drept de a învăța sau a predica, decât dacă acei „episcopi apostolici” îi vor acorda permisiunea prin punerea mâinilor lor.

Conform acestei reguli deci, metodiștii, baptiștii, luteranii, prezbiterienii și toți aceștia predică fără autorizare. Când vorbesc despre rânduire, ei vreau să spună doar că fiecare sectă își rânduiește propriii slujitori. Alianța încearcă să ocolească această dificultate și să facă așa ca sectele să-și recunoască reciproc rânduirea. Federația clădește pe această recunoaștere generală a ortodoxiei, și este pe cale, într-un anumit mod, să primească viață, vigoare, putere, demnitate, prin ceva ce Biserica Angliei va face pentru cei din federație ca să le recunoască rânduirea ca slujitori.

Putem fi siguri că ei vor face calea spre predicarea și învățarea Evangheliei foarte îngustă pentru toți cei care vor încerca să predice fără recunoașterea și rânduirea lor. Acestea vor fi timpuri de încercare pentru noi și pentru toți cei care vor refuza să se închine Fiarei și Icoanei ei, sau să primească semnul Fiarei pe frunte sau pe mână. Apocalipsa 13:15-17.

Atitudinea noastră unul față de altul

Punctul special pe care îl subliniem acum este că dacă găsim dificil, deși nu imposibil, să vedem că aceste lucruri ar putea fi împlinite într-un an, ar trebui să simțim și să acționăm foarte amabil și tolerant față de aceia dintre frați care simt clar că aceste lucruri nu vor avea loc într-un an sau care gândesc că ei văd defecte în vederile noastre despre cronologie. „Stăruiți în dragostea frățească.” „Fie-vă groază de rău și alipiți-vă tare de bine.” Astfel harul lui Dumnezeu va fi cu noi, să ne îndrume, să ne binecuvânteze, să facă toate experiențele noastre să lucreze spre bine, chiar dacă unele dintre acele experiențe ar fi dezamăgiri în ceea ce privește împlinirea profeției în următoarele câteva luni.

Conferința Bisericii Episcopale tocmai a aprobat un amendament la constituția bisericii, care prevede alegerea unuia dintre membrii ei să fie episcop președinte — foarte asemănător cu funcția de arhiepiscop în Biserica Angliei. După unele discuții aprinse au mai autorizat cooperarea Comitetului de Misiune cu comitetele misionare ale altor corpuri creștine. Unii episcopi au obiectat că aceasta ar încălca „angajamentele lor preoțești”, dar au pierdut. Această cooperare cu alți protestanți, în legătură cu acțiunea întreprinsă anterior, care permite altor slujitori protestanți să participe prin invitație la serviciile Bisericii Episcopale, este practic o recunoaștere a Alianței Evanghelice sau a Federației Bisericilor. Cât mai este necesar pentru a da viațĂ și putere Icoanei, trebuie să așteptăm și să vedem.

Declarația noastră din numărul din 15 octombrie, că niciodată nu am menționat octombrie 1914 ca o dată categoric infailibilă, fie pentru sfârșitul „Timpurilor Neamurilor”, fie pentru orice altă întâmplare specială, a fost pusă în discuție de către unul din cititorii noștri. Se citează următoarele cuvinte spuse în Studiile în Scripturi, Vol. II: „Să ținem minte data deja găsită pentru începutul acestor Timpuri ale Neamurilor — adică 606 î. Cr. — în timp ce vom merge mai departe ca să examinăm mărturia care dovedește că durata lor este de 2520 de ani, sfârșindu-se în 1914 d. Cr. Având în vedere această puternică dovadă a Bibliei privitoare la Timpurile Neamurilor, considerăm ca un adevăr stabilit că sfârșitul împărățiilor acestei lumi și stabilirea completă a împărăției lui Dumnezeu vor fi realizate la sfârșitul lui 1914”.

Noi susținem că nimic din aceste citate nu declară infailibilitatea teoriilor pe care le-am sugerat privitor la 1914. În aceste declarații, și în toate declarațiile noastre, am informat numai pe cititori cu privire la vederile noastre și la raționamentele noastre asupra Scripturilor pe care le-am adus în atenția lor. Astfel am cerut fiecărui cititor să gândească și să judece singur, și să fie de acord sau să nu fie de acord cu noi, conform propriei lui judecăți asupra faptelor.

Observați că în citatele de mai sus nu este făcută nici o afirmație dogmatică, ci că cititorului i se cere să-și folosească propriul intelect. De exemplu, observați cuvintele „să ținem minte”; apoi „în timp ce continuăm să examinăm mărturia”; iarăși referirea la „mărturia biblică”. În ultima propoziție autorul face rezumatul vederilor sale, declarând ceea ce el consideră că este adevărul stabilit prin dovezile pe care le pune în fața cititorilor.

În această privință noi credem că prezentările Turnului de Veghere se deosebesc în mod considerabil de altele. Noi declarăm cu hotărâre opiniile scriitorului și motivele pentru ele, dar lăsăm decizia finală pentru fiecare minte și inimă în toate chestiunile, fără să încercăm mai mult.