SĂ NE ÎNDREPTĂM IUBIREA SPRE CELE DE SUS

„Gândiți-vă la cele de sus, nu la cele de pe pământ.” Coloseni 3:2 .

1 iunie 1916 (pag.163-165)

În alcătuirea naturală a umanității există o anumită tendință pe care cu toții o recunoaștem ca fiind un fel de pângărire mintală, chiar dacă noi nu putem filosofa asupra ei sau n-o putem explica. Așa că, desigur, deoarece suntem bărbați și femei, noi avem anumite impulsuri afective, anumite puteri care se îndreaptă spre alte creaturi, spre alte lucruri; și este foarte important ca noi să vedem spre ce tind ele; altfel ele vor duce spre idolatrie. Întocmai cum cârceii viței se agață de orice apucă, tot așa afecțiunea noastră se îndreaptă spre diferite obiective pământești; și ea trebuie să fie curățată și dirijată, întocmai ca o viță. Dacă dorești ca vița să crească într-un anumit fel, o întorci în direcția potrivită, o legi dacă este nevoie și ai grijă de cârcei să se agațe de sprijinul cuvenit.

DIFERITELE OBIECTIVE LUMEȘTI ALE AFECȚIUNII

Așa este la fiecare dintre noi. Afecțiunea este cuvenită, este bună; dar ea are nevoie de îndrumare, dirijare. Dacă n-am avea iubire, nu L-am putea iubi pe Dumnezeu. Trebuie s-o avem pentru un bun echilibru al caracterului. Fără ea n-am putea sta împreună. Nevoia dirijării ei corecte se vede de exemplu în cazul unei doamne care și-a îndreptat afecțiunea asupra unui cățel, acordându-i mult timp, grijă, hrană aleasă etc. Unii dintre cei bogați își îndreaptă afecțiunea spre pudeli, buldogi, prepelicari sau pisici Angora. Unii țin ca favoriți ((195)) canari, iepuri, șoareci albi etc. Ei cheltuie cu acești favoriți mult timp valoros, preocupare și grijă care ar fi mult mai bine să se cheltuie în alte moduri — adesea tratân-du-i ca și cum ar fi copii și revărsând asupra lor tot atâta afecțiune ca și cum ar fi oameni. Unii procedează astfel cu florile.

Deși noi credem că trebuie să fim foarte blânzi cu animalele și deși admirăm mult florile, totuși susținem că noi, ca și popor al Domnului, nu trebuie să le tratăm pe acestea ca și cum ar fi ființe umane, nici să ne îndreptăm afecțiunea spre ele în dauna noastră și neglijând lucruri mult mai importante. Există mulți copii de care să ne îngrijim; și să nu punem florile, câinii și jucăriile în locul lor. Deși este foarte bine să ne gândim ce bun este Tatăl ceresc pentru că ne-a dat toate aceste lucruri pentru plăcerea noastră, totuși să fim atenți să nu ne fixăm afecțiunea pe ele și să le dăm un loc prea mare în inima noastră. Acolo unde oamenii fac acest lucru, ceva valoros s-a pierdut în viața lor. Dacă sunt oameni adulți, poate era mai bine să fi avut copii decât să-și fixeze iubirea asupra câinilor și pisicilor, și să piardă timp valoros cu ei.

Privind printre oamenii din lume, vedem că unii sunt mai echilibrați decât alții. Noi compătimim pe oamenii din lume, pentru că cei mai mulți dintre ei nu-L cunosc pe Domnul. Ei nu sunt creștini. Foarte mulți dintre ei au o viață săracă, slabă, cu puține lucruri care să le umple inima și să le lumineze și lărgească orizontul mintal. Mulți dintre cei care petrec puțin timp cu animalele sau nu petrec deloc, își fixează afecțiunea și gândurile asupra unei case. Este pentru ei o mare plăcere să spună, „Am o casă bună”. Această dorință după o casă este o dorință naturală a ființei noastre. Frenologii numesc această trăsătură naturală, plăcere de a avea un cămin. Dar noi nu trebuie nici chiar aici să permitem să ni se centreze afecțiunea. Ca și copii ai lui Dumnezeu noi trebuie să avem aspirații mult mai înalte decât are lumea.

Mulți își fixează inima pe acumularea unui cont cât mai mare în bancă. Am cunoscut oameni a căror minte era atât de neechilibrată încât ar fi făcut aproape orice pentru a-și asigura un cont bun în bancă. Și când au realizat aceasta, totuși au fost nesatisfăcuți. Ei au continuat să alerge după mai mult, recurgând adesea la metode foarte îndoielnice și lipsite de onestie pentru a-și atinge scopul. Asemenea oameni sunt dereglați mintal și moral. Însă nu trebuie să uităm că toată familia umană în starea ei căzută este mai mult sau mai puțin dereglată. Numai o metodă de tratament radicală poate îndepărta dificultatea. Numai Domnul poate trata boala care afectează întreaga rasă umană.

AFECȚIUNEA LEGITIMĂ ESTE SUPUSĂ PERVERTIRII

Există o afecțiune de un grad mai înalt decât cele pe care le-am numit, care de asemenea este primejdioasă dacă nu este dirijată și condusă cum se cuvine. Aceasta este afecțiunea bărbatului față de femeie, a femeii față de bărbat, sau afecțiunea între prieteni de același sex etc. Toate acestea sunt desigur cuvenite, dar noi trebuie să evităm afecțiunea necuvenită și s-o avem numai pe cea normală — adică, rațională, cuvenită. Trebuie să ne ferim să nu mergem la extreme. Dumnezeu ne-a dat în Cuvântul Său liniile de conduită cuvenită pentru copiii Săi; și noi le putem cunoaște numai dacă Îi studiem îndrumările. Altfel în mod sigur vom apuca o cale greșită. „Nu iubiți lucrurile de pe pământ.”

În aranjamentul lui Dumnezeu nici chiar soții și soțiile nu trebuie să-și fixeze prea mult afecțiunea unii asupra altora. Astfel îndeamnă Apostolul Pavel: „Timpul s-a scurtat; de aceea cei care au soții să fie ca și cum n-ar avea” (1 Cor. 7:29). Ideea pare să fie că noi nu trebuie să socotim legăturile noastre pământești ca fiind cele mai înalte și mai bune dintre toate lucrurile. Este mare lucru să existe sprijin reciproc în încercările și dificultățile vieții. Noi nu vrem să spunem nimic ce să slăbească această legătură binecuvântată. Ci ea trebuie ținută în acord cu cunoștința Cuvântului lui Dumnezeu și în armonie cu el. Nu trebuie să se permită în nici un mod ca ea să fie o piedică în alergarea cu succes a competiției cerești. Ea nu trebuie să devină un nor pământesc ce să ne ascundă fața și aprobarea Tatălui.

Prin tendința naturală noi am fi înclinați cu toții să mergem greșit; de acea trebuie să dăm mare atenție îndemnului de a ne fixa afecțiunea pe lucrurile de sus. Fiecare să privim în jur cu grijă și să măturăm în fața propriilor uși. Noi nu suntem aici doar pentru a ne petrece bine timpul. Suntem aici cu scopul de a învăța anumite principii, anumite lecții pe care Domnul vrea să le învățăm, așa încât noi să ne putem modela viața mai mult decât oricând în armonie cu ele, ca să putem vedea toate lucrurile vieții din punctul lui Dumnezeu de vedere. Cuvântul lui Dumnezeu nu intră în fiecare detaliu al vieții; dar el așează anumite principii importante care ating fiecare aspect al vieții noastre; și depinde de noi să învățăm tot mai mult cum să aplicăm acele principii, să vedem ce trebuie să reprimăm și ce trebuie să cultivăm etc. Domnul vrea ca noi să fim copii inteligenți.

„DUMNEZEU ÎNTÂI”

Cei care vin în armonie cu mintea Domnului au acea înțelepciune de sus, care întâi este curată, apoi pașnică, ușor de înduplecat, plină de îndurare și de roade bune (Iacov 3:17). Fiecare să-și cerceteze cu atenție afacerile vieții și să vadă dacă în vreo măsură își fixează afecțiunea pe obiective sau lucruri pământești, chiar dacă ele sunt în sine lucruri drepte și cuvenite. Cineva nu-și poate iubi prea mult soția numai dacă acesta lasă ca ea să intre în inima lui în locul Domnului. Dacă o iubește atât de mult încât vrea mai degrabă să placă ei decât să placă Domnului, el face un lucru greșit. Dumnezeu trebuie să fie întâi. Totul trebuie să fie subordonat. DUMNEZEU ÎNTÂI — voința Lui, planul Lui, căile Lui.

Ca soți și soții, rude și prieteni, există un anumit fel de iubire care este în armonie deplină cu iubirea cerească, ((196)) voința Tatălui; și există altă afecțiune sau grad de afecțiune care nu este în acord cu ea. Să fim atenți la cea din urmă. Toți suntem imperfecți și avem tendințe prin care putem fi duși în rătăcire. Marele nostru adversar umblă căutând pe cine să înghită. Dacă ar putea, ar fi bucuros să ne înghită. Cu cât cineva este mai bun creștin, cu atât i-ar plăcea mai mult adversarului să pună stăpânire pe el.

A fi copil al lui Dumnezeu nu înseamnă a fi liber de tendințele pământești. Apostolul Pavel arată că există o luptă continuă a Noii Creații împotriva celei vechi (Gal. 5:17). Pentru impuslurile, tendințele și aspirațiile cerești trebuie luptat; ele trebuie cultivate atent și continuu. Afecțiunea noastră trebuie nu numai ruptă de suporturile pământești, de care ea se agață în mod natural, ci și dirijată în sus, și ținută acolo prin frânghiile iubirii și devotamentului față de Dumnezeu. Să n-o lăsăm să graviteze iarăși spre pământ. Există multe lucruri atrăgătoare, frumoase pe acest pământ; dar noi nu trebuie să ne fixăm inima pe ele. Noi le putem vedea și admira; dar noi trebuie să mergem drept pe calea îngustă. Inima noastră are doar o anumită lărgime; și dacă noi o umplem cu flori, animale preferate, ambiții sau afecțiuni pământești, cum mai poate fi loc pentru lucrurile infinit mai importante și mai frumoase?

ROADE, NU AȘCHII, TREBUIE SĂ UMPLE COȘUL MINȚII NOASTRE

Cu toții ne amintim de cunoscuta poveste a băiatului căruia îi plăcea să citească romane și al cărui tată a dorit să-i imprime în minte o lecție valoroasă. Într-o zi tatăl i-a spus fiului său: „Ioane, golește coșul acela cu mere din colț, apoi du-te și umple-l cu așchii”. Băiatul l-a golit și a adus coșul plin cu așchii. „Acuma”, a spus tatăl, „pune și merele toate în coș.” Băiatul surprins a spus: „Tată, nu pot pune merele dacă sunt acolo așchiile.” „Nu poți”, a spus tatăl, „și mintea ta este exact ca și acel coș. În ea poate intra numai atâta; și dacă o umpli cu așchii, nu va mai fi loc pentru alte lucruri mai bune”.

Acesta a fost un tată înțelept; el i-a dat fiului său o sugestie bună. Voi și cu mine, ca și Creații Noi în Isus Cristos, trebuie să ne umplem mintea cu lucrurile glorioase cerești — speranțele cerești, ambițiile cerești, afecțiunea cerească. Toate aceste lucruri pământești sunt prin comparație doar ca așchiile. Mintea și inima umplute cu așchii nu mai pot conține roadele spiritului. Dacă ne umplem coșurile cu iubirile și bucuriile cerești, cu comorile spirituale, vom avea ceva ce întrece orice iubire și bucurie pământească.

Fiți atenți la iubirea pământească, înșelătoare; pentru că ea va fi o piedică pentru iubirea cerească. Acestea două nu trebuie să fie confundate și amestecate. Iubirea naturală neegoistă, care este un element al naturii umane perfecte, nu se va interfera cu interesele noastre spirituale dacă va fi ținută în supunere față de cea cerească. Una nu o va încălca sau distruge pe cealaltă. Trebuie să existe o iubire naturală față de soț, soție, copii, părinți, și Domnul vrea ca aceasta să continue; dar El vrea ca ea să fie în supunere deplină față de cele cerești. Și aici Dumnezeu trebuie să fie primul.

FIXAREA AFECȚIUNII NOASTRE SUS ESTE O LUCRARE TREPTATĂ

În textul nostru Apostolul se adresează creștinilor, clasei care zi de zi își dirijează afecțiunea spre cer. Această chestiune a fixării afecțiunii pe lucrurile cerești este totuși ceva ce trebuie repetat, în care trebuie perseverat; căci afecțiunea este înclinată a aluneca. Noi n-avem decât vechea minte cu care să gândim, iar această minte are tendințe spre carne. De aceea se ridică necesitatea unei fixări repetate și continue a afecțiunii pe lucrurile de sus, până când ea ajunge să fie sigur legată, fixată, stabilită acolo. Cerul va fi casa noastră eternă, nu pământul, nu condițiile noastre trupești. Toate făgăduințele scumpe se centrează sus. Cristos Regele nostru preaiubit este acolo. Noi suntem în pregătire pentru a intra curând tocmai în cer, starea de dincolo de văl. Gloriile Sfintei Sfintelor sunt acum ale noastre prin credință; și ele vor fi curând ale noastre în realitate dacă noi ne menținem și continuăm credincioși legământului nostru cu Dumnezeu.

Domnul ne-a dat prin făgăduințele Sale o pregustare a lucrurilor bune viitoare. Noi avem „arvuna spiritului”. Este ca și cum ai plăti o sută de dolari pentru a-ți asigura cumpărarea unei case. Restul plății rămâne să se facă iar cumpărătorul nu-și ia proprietatea până când plătește. Însă garanția în bani ține locul pentru el până când plătește tot. Dându-ne spiritul Său sfânt, Dumnezeu face obligatoriu contractul în care am intrat cu El. Dându-ne înainte această plată Domnul spune: „Acum dovedește-Mi cât de credincios îți vei face partea de legământ în care ai intrat. Tu îți vei ține partea ta, iar Eu Mi-o voi ține pe a Mea”. „Cel care ne-a chemat este credincios și va face lucrul acesta.” Singura întrebare este dacă noi ne vom face cu credincioșie partea noastră; pentru că Dumnezeu sigur Și-o va face pe a Sa.

PREGĂTIREA ATENTĂ A HAINELOR DE MIREASĂ

Când chibzuim la lucrurile pământești, vedem că ele nu sunt vrednice de a fi comparate cu cele cerești. Există însă pericolul de a cheltui timp consacrat pe lucruri de mai mică valoare chiar și decât florile etc. Cât timp credeți că ar trebui să cheltuiți pentru citirea ziarelor? Cât de mult vă permite aceasta să vă fixați afecțiunea pe lucrurile de sus? Fiecare dintre noi este responsabil în fața Domnului de modul în care-și folosește fiecare moment din timpul său — timpul lui Dumnezeu. Noi nu condamnăm aici citirea știrilor mondiale importante care au legătură cu împlinirea profețiilor Scripturii. Nu este greșit ca noi să ne ținem la curent cu evoluția marelui război, de exemplu, în măsura în care acesta este legat de Împărăția care este în curs de venire. Dar nu trebuie să citim mult pentru a afla ce este necesar.

Fără îndoială, dacă acum Isus ar fi aici în trup, ar fi interesat să remarce felul în care condițiile din lume îndeplinesc mărturia Scripturilor. El ne-a spus să veghem la aceste îndepliniri și să ne ridicăm capetele când le vedem întâmplându-se. Dar cum ne putem ridica sus capetele dacă nu le vedem întâmplându-se? Și cum le ((197)) putem vedea dacă nu citim ceea ce ne va da informația necesară? Dar noi nu trebuie să citim doar pentru trecerea timpului, și nici să citim ceea ce este nefolositor pentru noi ca și Creații Noi.

Așa deci, dragi frați și surori, vedem cursul pe care trebuie să-l urmăm. Noi vom fi mireasa marelui Fiu al lui Iehova. De aceea noi trebuie să fim foarte harnici în a pregăti totul pentru căsătoria care se apropie. Când ne gândim la pregătirile pe care o mireasă pământească le face pentru nunta ei, avem o bună ilustrație a cât de important este pentru noi să ne pregătim toate hainele, haina fără pată, toată broderia completată dinainte. Voi și cu mine suntem privilegiați de a avea cea mai importantă parte în cea mai mare, cea mai grandioasă nuntă ținută vreodată. De aceea trebuie să fim gata. Noi care am fost prin natură copii ai mâniei ca și alții, acum suntem privilegiați să fim curățați de toată murdăria prin sângele prețios al lui Cristos. De asemenea trebuie să ne spălăm zilnic de toată murdăria cărnii și spiritului și să fim potriviți a deveni Mireasa Regelui nostru ceresc.

Această pregătire înseamnă o muncă continuă atâta vreme cât suntem în corpul acesta muritor. Marele program al lui Dumnezeu a fost astfel aranjat încât să demonstreze cine va fi potrivit să constituie Mireasa Fiului Său. Această decizie în cazul nostru va depinde de străduința cu care ne pregătim. Dacă ne ocupăm cum se cuvine de această lucrare atât de importantă, noi nu vom avea timp de irosit. Vom avea puțin timp pentru orice altceva în afară de acest singur lucru. Însă pregătirea noastră corectă înseamnă a ajuta și pe alții când avem ocazie, în special pe frații care merg cu noi pe aceeași cale cerească. Noi trebuie să ne dăm viața pentru frați. Aceasta este o parte importantă a pregătirii noastre. Noi trebuie să ne zidim pe noi și pe frați în cea mai sfântă credință.

Sperăm deci, dragi frați, că ne pregătim pentru nunta Mielului, pentru căsătoria noastră cu Mielul. Ceea ce facem sau nu facem astăzi poate avea legătură cu pregătirea nostră finală. Temelia pentru tot ce este legat de acestă chestiune este mintea noastră. Domnul știe că noi avem corpuri imperfecte. Așa că încercarea nu va fi cu privire la perfecțiunea corpului nostru, ci la perfecțiunea inimii noastre. Dacă inima nostră este perfectă în fața lui Dumnezeu, noi ne vom aduce cuvintele, acțiunile și gândurile în armonie cu Legea Iubirii, în măsura capacității noastre. Dacă vom căuta astfel să ne păstrăm inimile loiale, vom deveni tot mai mult o copie a dragului Fiu al lui Dumnezeu, Mirele nostru ceresc; și noi vom intra la timpul cuvenit cu nespus de mare bucurie în „casa noastră veșnică din cer, făcută nu de mâini omenești”. Atunci Domnul nostru ne va prezenta înaintea Tatălui — „mireasa împodobită pentru Mirele ei”; ne va prezenta cu bucurie nespusă, FĂRĂ PATĂ.

O, binecuvântat gând! Putem noi fi fără pată? Dacă vom ajunge în Împărăție, dragi frați, vom fi într-adevăr fără pată! Între timp, caracterul nostru trebuie să fie aici fără pată. Dumnezeu nu ne învinuiește pentru lucruri pe care nu le putem face, ci numai pentru acelea pe care le putem; și El a făcut un aranjament prin care dacă noi am făcut greșeli putem merge la Fântâna de curățare. Dacă ne străduim să facem cât putem mai bine și dacă mergem zilnic, sau mai des dacă este necesar, la Tronul Harului pentru iertare și curățare, noi vom fi fără pată în ochii Tatălui; iar la timpul Său cuvenit El ne va da corpuri perfecte ca și al Domnului nostru. Atunci vom fi perfecți în sensul absolut.

Atâta vreme cât suntem în corpuri imperfecte avem nevoie de tronul harului ceresc. Avem nevoie de milă și ajutor de la Domnul în fiecare zi. Dacă suntem credincioși în inimă, greșelile noastre ne vor ajuta să fim mai veghetori, mai hotărâți decât înainte. Domnul aranjează providențele astfel încât să ne învețe lecțiile necesare. Pe măsură ce creștem în asemănarea divină, vom ajunge să iubim tot mai mult cum iubește Dumnezeu și Cristos — să iubim caracterul, să iubim principiile dreptății. Noi n-am văzut niciodată pe Dumnezeu sau pe Cristos cu ochii fizici, totuși noi Îi iubim mai presus de orice (1 Petru 1:8). Noi n-am văzut niciodată pe Apostolul Pavel sau pe Apostolul Ioan, totuși noi îi iubim; căci știm că ei au un caracter vrednic de iubit, vrednic de admirat. Noi iubim personalitatea care strălucește din scrierile lor, frumusețea spiritului lor. Noi îl iubim pe Sf. Pavel pentru că el a socotit toate lucrurile ca pierdere și gunoi ca să poată câștiga pe Cristos și să poată fi găsit în El. Noi trebuie să iubim orice este bun, nobil și vrednic, și aceasta în proporția în care este așa.

Ce iubim noi unul la altul? Iubim noi forma capului, simetria trăsăturilor, croiala sau stilul hainelor? O, nu! Noi ne iubim unul pe altul în măsura în care vedem asemănarea Învățătorului în noi. Dacă unul este mai mult asemenea lui Isus, noi îl iubim pe acesta cu atât mai mult. Aceasta este iubire cerească, spirituală. Acesta este felul de iubire pe care noi trebuie să-l cultivăm zi de zi. Toate celelalte feluri de afecțiune trebuie să fie cu totul secundare. Fie ca iubirea și stima noastră să fie pentru lucrurile mult apreciate în ochii lui Dumnezeu; fie ca acestea să fie mai frumoase pentru noi decât toate celelalte, ca să putem deveni ca și Tatăl nostru din ceruri.