Vol. 19, Iulie-August 2011, Nr. 5

Conflictul Între carne Și spirit

Căci firea păcătoasă poftește împotriva Duhului și Duhul împotriva firii păcătoase; și acestea sunt opuse unul altuia, ca să nu faceți ceea ce ați voi.” Gal. 5:17 .

R 5211a W. T. 1 aprilie 1913 (pag. 103-104)

Apostolul adresează aceste cuvinte creștinilor care au devenit Creaturi Noi în Cristos, pentru care cele vechi au trecut și toate s-au făcut noi. Despre aceștia se spune că au fost concepuți de Spirit sfânt, și de aceea sunt în realitate ființe spirituale care vor fi schimbate la Înviere într-o clipă, într-o clipeală de ochi” — ființe spirituale care n-au fost încă complete. Dar Noua Creatură are în prezent numai carnea în care să funcționeze.

Dumnezeu așteaptă ca Noua Creatură să-și arate loialitatea și să-și demonstreze vrednicia de perfecțiune a spiritului la Întâia Înviere. Apostolul spune că aceștia trebuie să se aștepte ca în ei să se desfășoare un conflict — Spiritul poftind împotriva cărnii și carnea împotriva Spiritului. Cuvântul a pofti de aici este un cuvânt anglo-saxon bun și înseamnă a dori. Noua Creatură dorește cu tărie să-I fie loială lui Dumnezeu și să-I facă voia. Carnea dorește cu tărie împotriva acestora.

Aceste două spirite sunt în opoziție. Cele două sunt în antagonism. Carnea dorește să se servească pe sine. Ea are dorințe pământești, obiective pământești, scopuri pământești. Noua Creatură dorește să-și fixeze iubirea pe lucrurile cerești și să sacrifice interesele, scopurile și perspectivele pământești, să trăiască precum o ființă spirituală care locuiește într-un cort de carne — să nu mai trăiască precum o ființă umană cu interese pământești. Tot ceea ce servește interesele uneia, este în conflict cu interesele celeilalte.

Noile creaturi sunt Împiedicate de carne

Cuvintele din textul nostru nu sunt adresate lumii, ci Bisericii. Biserica a fost concepută de Spirit sfânt — o Nouă Creație. Dacă aceștia trăiesc după carne, dacă renunță la legământul lor de sacrificiu, vor muri. Dar dacă-și omoară faptele cărnii și o abandonează complet pe aceasta pentru Spirit, vor trăi — vor avea viață veșnică. Cu toții vedem că în Domnul nostru Isus, sfânt, nevinovat, nepătat, a fost un astfel de contrast; interesele pământești trăgând pe o parte, iar interesele cerești pe alta. Toate acestea au fost dorințe curate și perfecte; totuși, ca Nouă Creatură, concepută de Spirit sfânt, El a fost obligat să le învingă.

Ne amintim cuvintele Domnului nostru foarte aproape de încheierea misiunii Sale: Am un botez cu care să fiu botezat și cât de mult doresc să se îndeplinească!” (Luca 12:50). Conflictul continua, dar spiritul Domnului a fost tare și a fost ascultător față de condițiile sacrificiului Său. Dar fiind perfect, a putut face lucrurile pe care voia să le facă. Le-a făcut și a câștigat marea victorie.

În cazul nostru, chestiunea este diferită. Noi suntem căzuți prin natură. Poftele și gusturile noastre pământești sunt degradate. Toate sunt mai mult sau mai puțin egoiste; unele sunt mai degradate decât altele.

Carnea noastră este degradată; nu putem face ceea ce am vrea. Ca atare, avem nevoie de meritul lui Cristos ca să ne ajute; de aceea apostolul ne spune că de fiecare dată când greșim ca Noi Creaturi, să ne recunoaștem greșeala și să mergem la tronul harului ceresc ca să căpătăm milă și ajutor pentru nevoile viitoare. Astfel Îi arătăm lui Dumnezeu loialitatea inimilor noastre. Toți aceia care au mintea sau dispoziția lui Cristos sunt împiedicați numai de slăbiciunile cărnii, ale cărnii decăzute; dar ei au un Avocat la care pot merge și să li se compenseze pentru slăbiciunile cărnii decăzute.

Se poate ridica întrebarea: De ce să fie un conflict între carne și spirit în cazul nostru, și cum învingem aceste slăbiciuni, suficient ca să dorim să devenim moștenitori împreună cu Cristos, înainte de a fi concepuți de Spirit? Răspunsul este că în timp ce toată rasa este decăzută, mulți dintre cei decăzuți își dau seama de rușinea stării lor și doresc să facă drept, dar nu sunt în stare. Ei constată că sunt robi ai păcatului. Sunt slabi; sunt atât de legați încât nu pot face ceea ce ar vrea. Mulți dintre evrei erau în această stare. Ei erau doritori să facă voia lui Dumnezeu, dar nu erau în stare. Dorința exista, voința exista. Dar din pricina stării decăzute a omului, existau alte caracteristici ale minții lor care se împotriveau.

Mintea umană este formată din diferite caracteristici. Când a intrat păcatul, caracteristicile mai joase și mai rele ale omului originar au câștigat ascendență, iar cele mai nobile s-au șters treptat, până când asemănarea originară cu Dumnezeu a dispărut în mare măsură din omenire. Dar în unii dintre fiii și fiicele lui Adam există suficient din asemănarea originară cu Dumnezeu ca să se împotrivească păcatului și să caute să-și reformeze viața. Astfel de influențe bune sunt evidente chiar și printre păgâni.

În timpul Veacului Iudeu, unii dintre evrei căutau să trăiască în armonie cu Dumnezeu. Alții urmau calea lui Belial și serveau pe Satan dedându-se la egoism. Așa este și astăzi. Evreii n-au putut respecta Legea lor, și dacă n-au putut-o respecta în mod perfect, n-au reușit să obțină viață veșnică, întocmai ca aceia care n-au fost niciodată sub Lege. De la Cincizecime a fost un aranjament diferit. Dumnezeu a dat un Mântuitor, a cărui moarte este eficientă pentru păcatele lumii.

Conflictul Se Sfârșește La Moarte

Atunci de ce această moarte n-a fost încă eficientă pentru lume? Dumnezeu dorește să găsească o clasă dispusă să-și dea viața în serviciul Său. Unii dintre acești copii decăzuți ai lui Adam, observând chemarea din Cuvântul lui Dumnezeu — de a fi urmași ai lui Isus — au destulă tărie de caracter ca să urmeze în urmele lui Cristos. Ei își arată hotărârea prin consacrarea vieții în serviciul Lui. Astfel de consacrare înseamnă că acele caracteristici mai înalte ale minții s-au unit și au câștigat controlul asupra celor mai joase, punându-le sub stăpânire.

Sub influența inspiratoare a promisiunilor lui Dumnezeu și a Mesajului Evangheliei, ei sunt primiți prin marele Avocat ca membri ai Corpului Său — ca Noi Creaturi în Cristos, concepuți de Spirit sfânt. De atunci încolo ei au o relație cu Dumnezeu. De la ei se așteaptă să înainteze pas cu pas, luptând continuu împotriva capcanelor lui Satan. Aceasta este viața creștină — bătălia menționată în textul nostru. Cele două influențe — ale cărnii și ale Spiritului — sunt contrare; de aceea este conflict.

Nu trebuie să mergem în afară și să ne luptăm cu alții. Există mult de făcut înăuntru. Ferice de aceia care prin străduințele lor își arată loialitatea față de Dumnezeu! La timpul cuvenit, prin puterea primei Învieri, vor pierde corpul vechi și vor fi îmbrăcați cu nemurire. Dacă suntem credincioși până la moarte”, vom fi ca El, Domnul și Capul nostru, Îl vom vedea așa cum este și-I vom împărtăși slava.

Este însă o luptă mare și continuă; căci, deși voința nouă se impune, ține corpul în stăpânire și-l obligă să se supună la mintea cea nouă, totuși, corpul muritor, nefiind mort în realitate, vine continuu în contact cu lumea și cu Adversarul, și este continuu stimulat de aceștia și de grijile, ambițiile, metodele, străduințele, conflictele pământești, spre nesupunere la voința cea nouă.

Nici un sfânt nu este fără experiențe de acest fel — lupte exterioare și lupte interioare. Trebuie să fie luptă până la sfârșit, altfel marele premiu pentru care luptăm nu va fi câștigat. Căci, deși Noua Creatură, prin harul și tăria Domnului, în mod repetat își stăpânește corpul muritor, totuși, până la moarte nu poate înceta conflictul.

Cum merge lupta cu tine?

Lupta de-o viață împotriva a tot ce e rău?

Lupta nu-i mică, scopul nu-i egoist;

E-un război de uriași și de-mpărați!

Nu spune că lupta e lungă;

Numai aceasta și lupta-i sfârșită;

Nu mai e alta să-ți strice victoria,

Și triumful în ea este pe veșnicie!”