Pagina 13

ABEL, PRIMUL MARTIR

Cuvântul „martir” înseamnă martor și este folosit îndeosebi pentru cei care mărturisesc cu credincioșie cauza Domnului, plătind preț de suferință sau moarte. Abel are distincția de a fi primul martir al lui Dumnezeu. Este de remarcat că aproape toți martirii au suferit din partea „fraților”. Isus și apostolii au fost persecutați mai ales de către frații evrei, părtași acelorași speranțe și făgăduințe binecuvântate (Ioan 16:2, 3). Ce ciudat că așa trebuie să fie!
La fel în Veacul Evanghelic, creștinii au suferit martiriu din partea semenilor creștini. Astfel au prezis Scripturile, zicând: „Iată ce zic frații voștri, care vă urăsc și vă izgonesc din cauza Numelui Meu: «DOMNUL să fie slăvit și să vă vedem bucuria!» Dar ei vor rămâne de rușine!” Fiecare martir, după credincioșia sa, va primi la urmă o coroană a vieții, în timp ce toți persecutorii vor rămâne de rușine.
Păcatul și moartea au domnit mai bine de patru mii de ani, înainte ca Dumnezeu să-Și trimită Fiul în lume ca Răscumpărător și Eliberator. Răscumpărătorul o va elibera din robia păcatului și morții, dar El nu putea face acest lucru decât dacă întâi plătea pedeapsa morții - murind, Cel drept pentru cei nedrepți. În cei patru mii de ani s-au dat din când în când făgăduințe vagi. Dar împlinirea lor a început numai când a apărut Isus. Chiar și acele făgăduințe vagi erau limitate numai la poporul evreu. Popoarele din afară, păgânii, n-au avut nici o făgăduință de relație cu Dumnezeu. Ei erau păcătoși condamnați și nu li s-a dat nici o speranță. Cum spune Sf. Pavel, erau fără speranță - „fără drept de cetățenie în Israel, străini de legămintele făgăduinței, fără nădejde și fără Dumnezeu în lume”. Efes. 2:12.
Conform Sfântului Pavel, păcatul și moartea domnesc de șase mii de ani. Creștinii se mai roagă încă pentru binecuvântata Zi a lui Mesia, ca Satan să fie legat. Atunci binecuvântarea va înlocui păcatul, tristețea și moartea. Apoc. 21:4.