Vol. 18, Ianuarie-Februarie 2011, Nr. 2

ISRAELUL CRUȚAT SAU OCOLIT

Exodul 12:21-31

După cum nici Fiul Omului n-a venit să I se slujească, ci El să slujească și să-Și dea viața ca răscumpărare pentru mulți.” Matei 20:28 .

R 5272 W. T. 1 iulie 1913 (pag. 205-206)

Creștinii vorbesc despre Paștele evreiesc ca despre o instituire, ca despre o amintire a trecutului, în care ei nu au un interes special. Aceasta este din cauză că însemnătatea Paștelui nu este în general înțeleasă. În realitate creștinul este mai interesat de Paște decât evreul. Dar există un sens în care întreaga lume este interesată de el, după cum vom vedea în studiul de astăzi.

A zecea plagă, trimisă peste egipteni ca o pedeapsă pentru nedreptatea lor stăruitoare față de evrei, a fost moartea întâilor-născuți ai lor. În fiecare casă din Egipt exista moarte, și chiar a florii familiilor lor, întâiul-născut — fiu sau fiică. Teroarea unei astfel de nopți poate fi mai bine imaginată decât exprimată.

Moartea este întotdeauna prezentată în Scripturi ca fiind dușmanul omului — pedeapsa păcatului. Sentința cu moartea a căzut asupra primilor noștri părinți din cauza păcatului; și prin ei, prin legile eredității, a trecut asupra tuturor copiilor lor — familia umană. Noi cu toții murim; și Biblia spune că singura speranță de recuperare din moarte constă în faptul că Dumnezeu vrea aceasta și a făcut pregătiri pentru satisfacerea Dreptății Sale prin moartea lui Isus, Cel drept pentru cei nedrepți”. Ea ne spune de asemenea că marele remediu atât pentru păcat cât și pentru moarte va fi aplicat în scurtă vreme omenirii. În timpul Domniei lui Mesia, sentința cu moartea va fi abolită, blestemul va fi îndepărtat, nu va mai exista suspin, plânset sau moarte.

Din contră, îndepărtarea blestemului, moartea, va însemna introducerea binecuvântării vieții prin Răscumpărătorul glorificat. Atunci El va deveni Dătătorul de viață pentru toți cei care, atunci când vor fi luminați pe deplin, vor accepta favoarea divină de la El. Procesul învierii va începe pentru deplina recuperare a tuturor celor doritori și ascultători din omenire, la perfecțiunea glorioasă a Tatălui Adam și la privilegiul vieții veșnice.

Ceea ce Dumnezeu a adus peste egipteni în acea noapte a fost, prin urmare, doar aceeași pedeapsă care a fost împotriva întregii omeniri timp de șase mii de ani. Pedeapsa nu a constat atât de mult în moarte, cât în caracterul ei neașteptat. Întâii-născuți, care au mers la culcare sănătoși, au fost cadavre înainte de a veni dimineața, sentința morții venind peste ei mai brusc decât ar fi venit altfel. Ei au adormit.

Această plagă n-a atins casele israeliților. Întâii lor născuți au fost ocoliți, cruțați, protejați de către Cel Atotputernic; de aceea este numele de Paște (în limba engleză Passover — pass over = a trece peste, n. t.). Prin poruncă divină, israeliții au făcut din acest eveniment o aniversare istorică. Fiecare israelit, când celebrează Paștele, își arată credința în Dumnezeu și încrederea în această relatare a eliberării divine a strămoșilor lor — sau altfel comite o fraudă; căci nu are altă semnificație.

ADEVĂRATA ÎNSEMNĂTATE A PAȘTELUI

Experiențele lui Israel în cruțarea lor sunt alegorice. Ca tip, ele reprezintă experiențele Aleșilor lui Dumnezeu — Israelul spiritual. Și să observăm că Israelul spiritual este o companie de oameni evlavioși ai lui Dumnezeu, adunați dintre toate națiunile și dintre toate denominațiile — evrei, romani, francezi, britanici — din orice seminție, de orice limbă, din orice popor și din orice neam”. Membrii principali ai Israelului spiritual provin din Israelul natural, dar nici o națiune nu poate avea pretenții exclusive. Este o clasă aleasă, aleasă nu pe linii naționale, nici pe alte linii preferențiale, decât cele ale caracterului.

Această companie a israeliților spirituali a fost reprezentată prin întâii-născuți ai lui Israel, ai Israelului trupesc care a fost ocolit în acea noapte. În dimineața următoare, toate oștirile lui Israel au ieșit sub conducerea întâilor-născuți, care ulterior au fost reprezentați prin seminția preoțească, simbolizând Preoțimea împărătească al cărei Mare Preot împărătesc este Mesia cel glorificat. Curând, El și Biserica celor Întâi- născuți” (Evrei 12:23), glorificați prin participarea la învierea Sa, Învierea dintâi sau principală, vor fi instalați în gloria și puterea Împărăției mesianice, pentru binecuvântarea tuturor celor care vor dori să se întoarcă la armonie cu Dumnezeu.

În trecut, studenții Bibliei au fost greoi la înțelegerea Cuvântului lui Dumnezeu. Treptat, în lumina privilegiilor actuale, ei ajung să aprecieze faptul că acesta prezintă lungimile, lățimile, înălțimile și adâncimile Iubirii, Înțelepciunii și Puterii divine, așa cum n-au visat niciodată înainte. Acum ei văd că atunci când Domnul vorbește despre Biserica Întâilor-născuți, El sugerează că intenționează să aibă și alți fii, și că aceștia sunt doar primii. După cum întâii-născuți ai lui Israel, care au fost cruțați, n-au fost singurii salvați din robia egipteană, tot așa Biserica Întâilor-născuți nu vor fi singurii salvați din robia păcatului și a morții, simbolizată prin acea robie egipteană. Dimpotrivă, ocrotirea Întâilor-născuți implică eliberarea celor rămași.

Cuvintele noapte și dimineață au o semnificație și în antitip. Biblia prezintă faptul că cei șase mii de ani în care Păcatul și Moartea au avut stăpânire și au înrobit pe mulți care au dorit să fie corecți cu Dumnezeu este un timp de noapte. În timpul acestei nopți poporul lui Dumnezeu a fost tot mai mult oprimat de Satan și de servitorii lui, simbolizați prin Faraon și egipteni. A fost o noapte lungă, de șase mii de ani, despre care profetul declară: Seara vine plânsul, iar dimineața vine veselia.” Psalmul 30:5.

Dimineața la care se referă vor fi zorile marelui Sabat antitipic, a șaptea Zi de o mie de ani. Atunci Mesia și Biserica Sa a Întâilor-născuți, trecuți peste moarte la viață prin Putere divină, vor fi instalați în gloria Împărăției și vor începe marea lucrare de binecuvântare a tuturor celor care vor dori să vină în armonie cu Dumnezeu.

Acea Nouă Dispensație va fi atât de diferită de cea actuală, încât este la modul figurat numită Zi, în contrast cu întunericul timpului prezent, reprezentat ca noapte. În acea Zi a Împărăției lui Mesia, El va fi marele Împărat — Prințul Luminii. Atunci Prințul întunericului va fi legat. În timpul acelei epoci glorioase de o mie de ani, oștirile omenirii care vor dori să vină în armonie cu Dumnezeu vor deveni cu toții israeliți, și treptat vor fi conduși de antitipicul Moise la perfecțiunea Paradisului restaurat. Numai cei care nu vor dori și nu vor asculta nu vor ajunge la recuperarea totală a tot ceea ce a fost pierdut în Adam prin neascultarea din Eden, și răscumpărat prin moartea lui Isus pe Calvar.

ISRAEL, ÎNTÂIUL MEU NĂSCUT”

Deoarece orice binecuvântare, orice eliberare din puterea Păcatului și a Morții, a fost prin harul lui Dumnezeu și nu o obligație a Dreptății, El a avut în mod perfect dreptul de a stabili cu mult timp înainte ca binecuvântările pe care intenționa să le trimită, să ajungă la omenire prin Sămânța sau copiii lui Avraam. Aceasta El a declarat-o clar, dar într-un mod indirect. Neobservat de evrei, Domnul a arătat că Avraam va avea două semințe diferite, una cerească, cealaltă pământească. Astfel El a spus: Sămânța ta va fi (1) ca stelele cerului, și (2) ca nisipul de pe țărmul mării”.

Dumnezeu nu i-a explicat aceasta lui Avraam, dar noi vedem acum însemnătatea acelui aspect al Promisiunii. Stelele reprezintă Sămânța cerească a lui Avraam — Mesia și Biserica Sa, în mod simbolic numită Mireasa Sa. Nisipul de pe țărmul mării — nenumărat — reprezintă vasta mulțime a celor care în cele din urmă vor fi salvați din păcat și moarte și recuperați la favoare divină și viață veșnică, în Împărăția Mesianică a Seminței spirituale, Biserica Întâilor-născuți”. Dumnezeu n-a uitat nici nu Și-a retras favoarea față de sămânța naturală a lui Avraam prin alegerea Seminței spirituale, căci pentru ei a venit primul privilegiu sau ocazie și dintre ei au fost adunați primii membri ai acestui Israel spiritual — Sămânța spirituală a lui Avraam. Despre ei sf. Pavel spune: Și dacă sunteți ai lui Hristos, sunteți sămânța lui Avraam, moștenitori potrivit făgăduinței” — Promisiunea făcută lui Avraam că în aceasta, în Sămânța sa spirituală, toată omenirea va primi binecuvântarea divină — îndepărtarea blestemului păcatului și a morții. Galateni 3:29; Apocalipsa 21:4, 5; 22:3.

Mai mult, Scripturile arată că după ce Israelul spiritual va fi fost completat prin schimbarea de la natură pământească la natură cerească, binecuvântările lui Dumnezeu vor începe să vină încă o dată la sămânța naturală a lui Avraam. Astfel providențele lui Dumnezeu au fost pentru evreu mai întâi în privința privilegiilor spirituale, și vor fi pentru evreu mai întâi în privința privilegiilor pământești — Restabilirea la perfecțiune umană. Romani 11:25-33; Fapte 3:19-21.

ÎNTÂII-NĂSCUȚI PROTEJAȚI PRIN SÂNGE

Să nu neglijăm a observa că favoarea divină față de întâii-născuți ai lui Israel n-a fost fără sânge. Într-adevăr, după cum arată sf. Pavel, toată învățătura Scripturilor Vechiului Testament este că Fără vărsare de sânge nu este iertare”. Prin poruncă divină, israeliții și-au arătat credința în Domnul prin faptul că au luat un miel de un an fără defect, ucigându-l și stropind sângele pe stâlpii ușii și pe pragul de sus al caselor și mâncând carnea în casă.

După cum Paștele a fost tipic, tot așa a fost și mielul și sângele stropit. Mielul L-a reprezentat pe Isus, Mielul lui Dumnezeu — fără pată, curat, sfânt, fără vină, nepângărit. Moartea Lui n-a fost pentru păcatele Sale, ci pentru păcatele omenirii. Este la fel de important de observat că Cristos a murit nu numai pentru Biserică, ci, după cum declară Scripturile, pentru păcatele întregii lumi. Biserica a constituit numai o mică parte din lume, și anume, partea Întâilor-născuți. După cum declară sf. Iacov (1:18), noi suntem un fel de prim-rod dintre creaturile Sale pentru Dumnezeu. Biserica este cruțată noaptea; special salvată înaintea celorlalți; dar nimeni nu este cruțat decât prin meritul Sângelui. Că Sângele acoperă mai mult decât pe Întâii-născuți este arătat prin faptul că în tip a fost stropit nu numai peste întâii-născuți, ci peste toată casa, ceea ce indică a fi Casa Credinței.