Văd lucrurile și sunt nedumeriți

R5586 W. T. 1 decembrie 1914 (pag. 360-362)

Puțini își dau seama de uimitoarea schimbare care a survenit în sentimentul public în ultimii patruzeci de ani — timpul Secerișului acestui Veac. Creșterea cunoștinței profețită pentru zilele noastre a venit la timp și își face lucrarea. Ea deschide ochii înțelegerii de mult orbiți prin ignoranță, superstiție, doctrine false. Acest lucru este adevărat nu numai în privința poporului consacrat al lui Dumnezeu, care înțelege acum cu mult mai clar Biblia și Mesajul ei, ci este adevărat în mare măsură și în privința oamenilor inteligenți din lume care nu declară a fi creștini, dar au un mare respect pentru principiile dreptății, justiției și îndurării.

Înșelați de erorile care au falsificat creștinismul, acești oameni cu înclinație bună se întreabă în ce măsură ar putea fi adevărate pretențiile Bisericii, în sensul că împărățiile prezente constituie Creștinătatea — Împărăția lui Cristos. În mod natural ei se îndoiesc, întrebându-se de ce Împărăția lui Mesia face atât de puțin progres pe pământ și dă dovadă de așa puțină putere. Aceasta duce la o dublă confuzie:

1) Ei se întreabă de ce creștinii nu preiau problemele politice, sociale și financiare ale lumii și nu scot armonie din confuzie, și astfel să realizeze ridicarea mondială care trebuie așteptată dacă Împărăția lui Cristos controlează lumea și dacă creștinii sunt însărcinați de Domnul să convertească lumea și s-o ridice din punct de vedere social etc.

Mulți predicatori și creștini declarați sunt în mod asemănător duși în rătăcire prin aceste erori, de la adevărata însărcinare a Bisericii — așa încât ei abandonează propovăduirea Evangheliei și în locul ei propovăduiesc sociologia etc., etc.

Astfel se întâmplă că relativ puținii creștini care urmează cu grijă liniile scripturale și propovăduiesc Evanghelia lui Cristos autorizată, sunt discreditați, împiedicați, mustrați, făcuți să apară în fața lumii că-și neglijează însărcinarea.

Pe de altă parte, ce clar prezintă Biblia subiectul! Adevărata Biserică este însărcinată de Domnul, nu să convertească lumea, ci să scoată din lume o Turmă Mică de urmași credincioși în urmele Domnului. Aceștia trebuie să treacă prin mare necaz pentru a intra în Împărăție, care este încă în viitor. Ei nu trebuie să se amestece în politică etc., ci să-și dea toată influența de partea propovăduirii Evangheliei tuturor celor care au urechi de auzit, cu scopul ca, astfel atrași, chemați și sfințiți prin Adevăr, o clasă aleasă de o sută patruzeci și patru de mii să fie în final completată, și prin „schimbarea” „Primei Învieri” să treacă de la natura pământească la cea cerească și să devină Mireasa Lui Cristos, asociata Lui în marea Împărăție pe care El o va stabili atunci în toată lumea, pentru binecuvântarea și iluminarea tuturor familiilor pământului.

2) A doua dificultate a lumii, care rezultă din falsificarea doctrinei creștine, n-ar putea fi ilustrată mai bine decât prin următorul articol pe care l-am extras din The New York Call. Evident scriitorul este sincer nedumerit, cum sunt nedumeriți mii de creștini, de războiul actual și de faptul că creștinii declarați luptă de toate părțile, sub fiecare guvern, cu excepția celui turc. Pentru ce luptă și împotriva a ce luptă, dacă toate aceste împărății sunt ((750)) Împărățiile lui Cristos — creștinătate? Desigur că acest război și condițiile mai îngrozitoare pe care Biblia ni le arată că vor urma, vor deschide treptat ochii omenirii tot mai mult. Curând, când „flacăra de foc” a anarhiei va mătura lumea, fiecare ochi al înțelegerii va fi discernut uriașa eroare a crezurilor care ne-a înșelat pe toți o vreme. Ochii lor vor vedea prin necaz; și treptat vor înțelege faptele, marea lecție că toate împărățiile acestei lumi sunt omenești și în mare măsură sunt asociate cu imperiul „Prințului acestei lumi” și că acestea sunt în cursul răsturnării lor cu scopul ca Împărăția lui Mesia să fie stabilită sub toată întinderea cerului. Urmează articolul din The Call:

O cădere în mântuire

„Nu numai Socialismul a căzut sub zarva europeană, ci și Armata Mânturii de pe continent a dispărut. Zece mii din cei mai activi membri și lucrători ai ei luptă acum sub steagurile literale de „Sânge și Foc” în locul simbolului metafizic cunoscut după aceste nume, sub care armata și-a purtat lupta împotriva «Diavolului».

Organizarea și sistemul de pe continent au căzut complet, iar în țările neutre armata este zdrobită din punct de vedere financiar. Se spune că după ce se va termina războiul va fi necesară o reconstrucție a întregii armate. Ofițerii ei declară că aceasta a suferit mai mult decât oricare organizație religioasă existentă, cu excepția celei a Bisericii Catolice. În această țară cei bogați își încetează donațiile, bisericile nu dau nimic; întreprinderile industriale, de la care se scoteau cei mai mulți bani, în mare parte s-au închis, iar colectele la adunările de stradă au scăzut până la punctul dispariției.

Raportul pare să arate că această preocupare nu era diferită de miile de alte preocupări bazate în mod deschis pe considerente materiale. Când a fost afectată economic, a dispărut ca și ele. Firmele și mărcile de fabricație metafizice sub care și-a desfășurat afacerea au devenit cu totul inutile și neputincioase în fața colapsului material. Războiul real, material, pur și simplu a șters conflictul abstract dintre «Păcat și Sfințenie», pe care armata trebuia să-l ducă continuu, iar «mântuirea» a devenit un drog pe piață. Cei cărora le este oferită fără bani și fără plată n-au nevoie de ea, iar cei care înainte au fixat prețul pentru ca ea să le poată fi adusă «păcătoșilor care pier» au plecat; și atât păcătoșii cât și cei care le-au adus veștile bune pier la fel pe câmpurile de luptă ale Europei, luptând «lupta Domnului» în tabere opuse.

Dar în legătură cu aceasta, armata nu este în nici un caz unică. Astăzi nu există nimic ce să susțină că reprezintă «religia», care să poată sta împotriva războiului, de la bisericile de stat semețe, stabilite, ultra respectabile, până la «religia» de șanț. Neputința lor generală sugerează că și ele trebuie trimise la grămada de fier vechi împreună cu «militarismul». Dacă lumea are nevoie de «religie» de vreun fel, ea are nevoie de una complet nouă și diferită, în locul uneia care slujește pe «Diavolul» în timp de război, și pretinde că i se opune acestuia în timp de pace”.