ÎNVĂȚA NUMAI ÎN PILDE

Mat. 13:34, 35, 55

„ Cuvintele pe care vi le-am spus ... sunt duh și sunt viață.” Ioan 6:63 .

R 5087a W. T. 15 august 1912 (pag. 266-267)

Lecția de astăzi declară: „Isus a spus mulțimilor toate aceste lucruri în pilde, și nu le vorbea deloc fără pildă, ca să se împlinească ce fusese vestit prin prorocul care zice: Îmi voi deschide gura în pilde, voi spune lucruri ascunse de la întemeierea lumii.”

Studenții Bibliei și cunoscătorii Bibliei și-au exprimat în general surpriza că Marele Învățător, în armonie cu scriptura de mai sus, a vorbit întotdeauna poporului în limbaj simbolic, „cuvinte misterioase”, al căror sens arareori l-au înțeles. Altă scriptură ne informează că motivul a fost că adevărata invitație n-a fost intenționată pentru mulțimile obișnuite, ci numai pentru cei consacrați.

Celor care L-au acceptat pe Domnul ca Mântuitorul lor și care și-au însușit angajamentul cerut, de credincioșie în a umbla în urmele Lui până la moarte — acestora li s-a dat o iluminare specială, după cum este scris: „Vouă vă este dat să cunoașteți taina împărăției lui Dumnezeu; dar pentru cei ce sunt afară, toate lucrurile sunt înfățișate în pilde, pentru ca, privind, să privească și să nu vadă, și auzind, să audă și să nu înțeleagă”.

Explicația simplă acestei chestiuni este că o înțelegere a lucrurilor spirituale ar face mai degrabă rău decât bine celor care nu sunt concepuți spiritual — celor care nu sunt pe deplin consacrați voinței divine. Dar cu vederile pe care odată le-am nutrit și care sunt rostite de toate crezurile Evului Mediu, niciuna dintre explicații n-ar fi valabilă, deoarece, conform acelor crezuri, numai cei Aleși sunt salvați, toți cei nealeși sunt pierduți, și numai celor Aleși le este permis să înțeleagă lucrurile care aparțin de chemarea cerească.

Întreaga chestiune este clarificată când recunoaștem deosebirea dintre mântuirea lumii la natură umană, în timpul domniei lui Mesia de o mie de ani, și mântuirea prevăzută pentru cei Aleși, chemați în timpul acestui Veac și instruiți și îndrumați în mod special pentru a-și asigura chemarea și alegerea.

APOSTOLII AU FOST PURTĂTORII DE CUVÂNT

AI LUI ISUS

S-a pretins că doctrinele creștinismului pot fi luate mai bine din scrierile apostolilor decât din spusele lui Isus, așa cum sunt relatate în Evanghelii. Există adevăr considerabil în această pretenție și motivul este limpede; și anume, cuvintele lui Isus au fost adresate în special mulțimii, și când Se adresa ucenicilor nu putea discuta nici cu ei adevăruri adânci, spirituale, pentru că nu fuseseră concepuți de Spirit sfânt și de aceea nu puteau înțelege lucrurile spirituale. Isus a declarat: „Mai am să vă spun multe lucruri, dar acum nu le puteți purta”.

Într-o anumită ocazie cuvintele Domnului nostru au fost atât de profunde, atât de figurate, încât mulți din urmașii Lui L-au părăsit spunând: „Cuvântul acesta este prea tare (dificil); cine poate să-l sufere?” (Ioan 6:60). Cuvântul era, „Dacă nu mâncați și nu beți sângele Fiului Omului, nu aveți viață în voi înșivă”. Poporul lui Dumnezeu consacrat și luminat de Spirit poate înțelege această afirmație, dar nimeni altcineva nu o poate încă înțelege. Sf. Pavel explică motivul de ce, spunând: „Dar omul natural nu primește lucrurile duhului lui Dumnezeu ... și nici nu le poate cunoaște, pentru că ele se înțeleg duhovnicește”. 1 Cor. 2:14.

„DUPĂ CE AȚI FOST LUMINAȚI”

Sf. Pavel dă cheia situației într-una din Epistolele sale, spunând: „După ce ați fost luminați, ați dus o mare luptă de suferințe” (Evrei 10:32). Iluminarea primită a fost conceperea de Spirit sfânt. În mod asemănător, apostolii la Cincizecime au primit o iluminare a minții care le-a permis să înțeleagă lucrurile lui Dumnezeu, da, lucrurile adânci ale lui Dumnezeu; căci El ne-a dat Spiritul Său, „ca să putem cunoaște lucrurile pe care ni le-a dăruit Dumnezeu”. 1 Cor. 2:12.

Isus a avut același gând în minte când a declarat că existau anumite lucruri pe care ucenicii nu le puteau înțelege atunci, dar aveau să le cunoască mai târziu, pentru că El va trimite Spirit sfânt, care le va aduce aminte toate lucrurile despre care le vorbise; și le va arăta lucrurile care vor veni (Ioan 14:26; 16:13). Aceasta n-a fost adevărat numai cu apostolii, ci cu toți membrii Corpului lui Cristos de-a lungul acestui Veac. Fiecare, prezentându-și corpul ca jertfă vie, a fost acceptat de marele Avocat și a fost prezentat ca parte a Jertfei Sale; și apoi cel care s-a oferit a fost conceput de Spirit sfânt să fie o Nouă Creatură în Cristos.

Acestor Noi Creaturi li se adresează afirmația: „Toate sunt ale voastre, și voi sunteți ai lui Hristos, iar Hristos este al lui Dumnezeu”. Acestora Biblia le-a promis: „El ... vă va dezvălui lucrurile viitoare”. Aceștia vor fi îndrumați în tot Adevărul, când acesta își va avea timpul cuvenit. Pentru aceștia Cuvântul lui Dumnezeu este un depozit, din care vor fi scoase „lucruri vechi și noi” sub îndrumarea Spiritului, când ele vor deveni „hrană la timpul potrivit” pentru „casa credinței”.

PRUNCI ȘI BĂRBAȚI ÎN CRISTOS

Pe aceeași linie observăm faptul că și Noile Creaturi concepute de spirit trebuie să facă progres în aprecierea lucrurilor spirituale. Apostolii îi îndeamnă pe aceștia: „Ca niște prunci născuți de curând, să dorească din tot sufletul laptele duhovnicesc și curat, pentru ca prin el să crească”. Și creșterea este necesară dacă vreau să ajungă la comoștenire în Împărăție; prin urmare, apostolul îndeamnă din nou ca fiecare să caute să nu continue a rămâne prunc, ci să ajungă bărbat și să folosească „hrana tare” a Adevărului Divin. Devenind bărbat, acesta este sfințit, dezvoltat ca Nouă Creatură și umplut cu Spirit, și „cu totul pregătit pentru orice lucrare bună”, prin cunoașterea Cuvântului lui Dumnezeu.

Trebuie să fi fost o chestiune dificilă pentru Domnul nostru când învăța, să urmeze regula pe care a dat-o ucenicilor Săi, și anume, să fie „înțelepți ca șerpii și blânzi ca porumbeii”. Apreciind planul divin pe deplin, complet, trebuie să fi avut adeseori o dorință arzătoare să le spună urmașilor Săi preaiubiți mai mult din tainele și lucrurile adânci ale Planului divin decât puteau ei să aprecieze.

CUVINTELE „DUH ȘI VIAȚĂ”

Avem acum textul nostru: „Cuvintele pe care vi le spun sunt duh și viață”. Aici a fost o altă străduință de a le întipări ucenicilor Săi dragi gândul că nu trebuiau să ia cuvintele Sale prea literal, ci să caute înțelesul lor mai adânc. Mai mult, trebuiau să-și amintească faptul că nu vor putea aștepta să vadă acel înțeles adânc până după înălțarea Învățătorului; după cum a spus El: „Vă este de folos să Mă duc, căci, dacă nu Mă duc Eu, Mângâietorul nu va veni la voi; dar dacă Mă duc, vi-L voi trimite”; „Căci Duhul Sfânt încă nu era, fiindcă Isus nu fusese încă slăvit”. Ioan 16:7; 7:39.

Isus nu era glorificat pentru că glorificarea Lui nu va avea loc până la înviere, și într-un sens mai deplin până la înălțarea Sa în Sfânta Sfintelor în Înălțime, pentru a Se înfățișa acolo înaintea lui Dumnezeu în folosul nostru — pentru a aplica din meritul jertfei Sale pentru cei care s-au consacrat să meargă în urmele Sale.

De aceea, după ce au fost luminați, apostolii și alții din Biserică au înțeles sensul acestui text, că aceste cuvinte ale lui Isus erau spirituale și puteau fi înțelese numai de cei care posedau cheia spirituală, iluminarea cu Spirit sfânt.

Cuvintele Învățătorului erau „cuvinte ale vieții” în sensul că transmiteau marele Mesaj al condițiilor prin care noi putem avea viață veșnică și putem deveni comoștenitori. Deși apostolii explică filosofia Planului divin în mare detaliu, și menționează mai mult decât a menționat Isus, totuși în spusele Sale găsim chiar esența sau miezul Evangheliei. Nicăieri nu sunt termenii uceniciei mai atent înfățișați decât în cuvintele lui Isus, deoarece ucenicii au putut înțelege care ar fi sensul imaginilor lepădării de sine, purtării crucii și urmării în urmele Lui, chiar dacă nu puteau înțelege filosofia îndreptățirii, sfințirii, alegerii și a preștiinței divine.

Din cuvintele lui Isus, mai clar decât din oricare alte cuvinte, înțelegem ce este „apa vieții” și cum ea este acum în urmașii Lui un „izvor” de adevăr, har și viață veșnică. Nicăieri în altă parte nu avem mai clar declarația generală că Tatăl are viață în Sine și I-a dat și Fiului viață în Sine, și că El poate împărtăși această viață cu ucenicii Săi — cu oricine va vrea. Astfel, după cum spune sf. Pavel, cuvintele acestei mântuiri în care ne bucurăm au început să fie spuse de Domnul nostru. De asemenea, El a declarat că a adus la lumină viața și nemurirea, făcând astfel distincție între răsplata generală de viața veșnică ce va fi dată lumii, și răsplata specială ce va fi dată Bisericii.