Vol. 21, Martie-Aprilie 2014, Nr. 3

ÎNTR-UN SOMN FĂRĂ VISE, MORȚII AȘTEAPTĂ ÎNTOARCEREA LUI CRISTOS

Și dacă Mă voi duce și vă voi pregăti un loc, voi veni din nou și vă voi lua la Mine Însumi, ca acolo unde sunt Eu să fiți și voi.” Ioan 14:3 .

R 5131 W. T. 15 noiembrie 1912 (pag. 355-357)

Eroarea de a presupune că oamenii sunt vii când sunt morți, este baza aproape a fiecărei erori teologice în toată lumea. Cu toții am greșit luând presupunerile lui Platon în locul Cuvântului lui Dumnezeu, și ne putem elibera de dificultățile noastre și de încurcăturile teologice numai retrăgându-ne pașii. În ciuda a tot ceea ce am spus sau am scris, atrăgând atenția asupra cuvintelor Scripturilor, adeseori se ridică întrebarea: Vrei să ne spui că prietenii noștri nu merg în cer imediat când mor?

Exact aceasta ne străduim să demonstrăm că este învățătura Bibliei. Numai Biblia, dintre toate cărțile religioase, învață că omul mort este mort, nu știe nimic și singura lui speranță este în aranjamentul divin prin Cristos, printr-o înviere a morților — a celor drepți și a celor nedrepți”. Fapt. 24:15.

Când ne amintim că potrivit aproape a tuturor crezurile religioase și a teoriilor lumii, 999 dintr-o mie intră imediat când mor în cea mai groaznică suferință, cineva s-ar putea gândi că toți ar fi bucuroși să accepte prompt mărturia Bibliei, că moartea este un somn fără vise până la trezirea învierii. De ce ar prefera cineva să creadă că prietenii și semenii lor și milioane de păgâni suferă chin, mai degrabă decât să gândească despre ei că sunt adormiți, este în afara înțelegerii noastre.

Faptul probabil este că egoismul are o astfel de influență asupra maselor, încât le pasă și se gândesc puțin la alții în afară de rudele și prietenii lor; și același egoism îi determină, cu infatuare, să creadă că ei și rudele lor, deși nefiind mai buni decât restul omenirii, sunt favorizați speciali în cer și li se va da răsplata sfinților, oricât de nesfântă a fost viața lor. Cineva a sugerat că rugăciunea ideală pentru aceștia este:

Dumnezeu să mă binecuvânteze pe mine și pe soția mea,

Pe fiul meu Ioan și pe soția sa;

Pe noi patru și pe nimeni altul”.

În armonie cu aceasta găsim că atunci când moartea invadează cercul unei familii, acest egocentrism presupune că cel decedat este acceptabil pentru Dumnezeu ca un sfânt, și este dus imediat în fericire cerească — indiferent cât de nesfântă i-a fost viața și cât de puțin din spiritul lui Cristos a manifestat vreodată. Înșelarea este întărită de slujitorii creștini chemați să conducă serviciul funerar. Orice ar citi din Biblie în sensul că cei care au adormit au pierit, dacă nu există înviere, predica lui în mod sigur va sugera că decedatul nu are nevoie de înviere, pentru că n-a murit, ci numai a fost transferat de pe un plan inferior al vieții pe unul superior.

Dovada pentru aceasta nu se dă și nu se cere. Dovada nu se dă pentru că nu există o dovadă scripturală de dat. Nu se cere pentru că oamenii nu sunt destul de inteligenți în privința subiectelor religioase pentru a cere un motiv sau o dovadă la ceea ce li se prezintă. Remediul pentru toate acestea va veni când vom deveni mai inteligenți, mai raționali. Nici un slujitor al lui Cristos n-ar trebui să fie jenat dacă este întrebat despre motivul credinței lui. Sf. Petru îndeamnă ca fiecare creștin să fie atât de informat în ceea ce privește Mesajul divin, încât să fie în stare să dea un motiv oricui i-ar cere cu privire la credința lui și la ceea ce prezintă altora.

Observați aici textul nostru. În el Învățătorul nu spune nici un cuvânt că noi vom merge la El, ci chiar contrariu — că El va veni și ne va primi la El. Aceasta este în deplin acord cu învățătura apostolilor. Nu spun ei oare că la a doua venire a lui Cristos învierea Bisericii va fi primul lucru în ordine; că atunci ceea ce a fost semănat în slăbiciune va fi înviat în putere; ce a fost semănat în dezonoare va fi înviat în glorie; ce a fost semănat corp natural va fi înviat corp spiritual; și că astfel vom fi totdeauna cu Domnul? Nu ne spun ei oare că aceasta va fi o schimbare instantanee? Nu este numită aceasta o trezire din somnul morții?

Ascultați-l pe sf. Pavel: Iată, vă spun o taină: nu toți vom adormi, dar toți vom fi schimbați, într-o clipă, într-o clipeală din ochi, la cea din urmă trâmbiță (trâmbița a șaptea). Căci trâmbița va suna” și întâi vor învia cei morți în Hristos. Apoi, noi cei vii care rămânem, vom fi răpiți împreună cu ei, în nori, ca să întâmpinăm pe Domnul în văzduh” (1 Cor. 15:51, 52; 1 Tesal. 4:16, 17). Cât este de clar și de simplu! Aceea va fi prima întâlnire a bisericii cu Domnul ei. Toți membrii ei care au murit înainte de acel timp vor dormi”, în timp ce acei care mor de atunci încoace nu va mai fi nevoie să doarmă și să aștepte schimbarea glorioasă. Dar, va spune cineva, a doua venire a lui Cristos nu are loc atunci când sfinții Lui mor? Nu vine El imediat să-i primească la El?

Sigur că numai o teorie foarte defectuoasă ar putea căuta să se susțină printr-o astfel de pervertire a Scripturilor. Dacă Cristos ar fi să vină de fiecare dată când unul din cei sfinți ai Lui moare, n-ar însemna aceasta mai multe veniri în loc de numai o a doua venire? Și chiar dacă credincioșii Lui ar fi foarte puțini într-adevăr, n-ar părea că aceasta L-ar ține pe Răscumpărătorul ocupat venind și plecând la fiecare câteva minute?

Numai o ignoranță mare în privința Bibliei ar putea scuza o astfel de aplicare greșită a învățăturilor ei. Nu doar o declarație a Scripturii are legătură cu acest subiect, ci sute de declarații ale Scripturii, ale lui Isus și ale apostolilor; și toate acestea contrazic orice gând de acest fel.

Nimeni nu s-a suit la cer”

Să ascultăm cuvintele lui Isus: Nimeni nu s-a suit la cer” (Ioan 3:13). Numai Fiul Omului a fost vreodată în cer. El S-a suit unde a fost înainte, cu glorie și onoare în plus. El pregătește acum un loc pentru clasa Miresei Sale și pregătește clasa Miresei pentru acel loc — locul de onoare la dreapta Sa. El supraveghează experiențele ei și face ca toate lucrurile să lucreze împreună pentru binele ei, pentru ca ea, la a Doua Venire a Lui, să fie pregătită și să fie acceptată ca Mireasă și să i se dea o parte în gloria, onoarea și nemurirea Lui.

În deplină armonie cu aceasta, este faptul că puțin mai târziu Marele Învățător a declarat că toți morții sunt în mormânt, și că la a doua venire El va chema întâi pe credincioșii Săi la perfecțiunea vieții; și mai târziu va chema restul omenirii, care până acum nu este găsită vrednică de viață, pentru a avea o ocazie, o încercare în ceea ce privește vrednicia sau nevrednicia de viață veșnică pe plan uman.

Să auzim iarăși asigurarea Lui în ceea ce-i privește pe credincioșii Săi — că vor avea parte de învierea Sa, Învierea Principală, la glorie, onoare, nemurire, pe plan spiritual. El a spus: Fericiți și sfinți sunt cei care au parte de întâia înviere! vor fi preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Hristos și vor împărăți cu El o mie de ani”. Apoc. 20:6.

Să observăm că în toate aceste asigurări, despre Biserică se vorbește ca despre o clasă, care va intra toată împreună în glorie, la a doua venire a lui Cristos, și nu separat, fiecare când moare. Este adevărat, fiecare are o încercare și o probare individuală, pentru a se hotărî dacă el sau ea vor fi sau nu socotiți vrednici, sau potriviți pentru un loc în Corpul glorios al lui Cristos, în compania glorioasă a Miresei; dar se face în mod repetat afirmația că vom fi glorificați împreună, că vom avea parte în acea înviere.

David nu s-a suit la cer”

În deplin acord cu cele anterioare este afirmația sf. Petru în ziua Cincizecimii: Căci David nu s-a suit la ceruri”; mormântul lui este în mijlocul nostru până în ziua de azi” (Fapt. 2:34, 29). Cuvintele sf. Petru implică faptul că, dacă Împăratul David s-ar fi suit la cer, el n-ar mai avea un mormânt pe pământ. La fel am putea spune despre toți profeții și despre toate celelalte persoane că, dacă odată s-ar urca pe plan ceresc, nu s-ar putea spune că au un mormânt pe pământ, deoarece chiar ideea legată de cuvântul mormânt este aceea că o persoană așteaptă învierea, așteaptă eliberarea din starea și condiția morții. Astfel Scripturile se referă întotdeauna, nu la o înviere a celor vii, ceea ce ar fi o absurditate, ci la o înviere a celor morți.

Să observăm relația în care apostolul Petru folosește această expresie: David nu s-a suit la ceruri”. El tocmai atrăsese atenția asupra faptului că David a profețit învierea lui Isus. În profeție el L-a reprezentat pe Isus și a spus: Nu vei lăsa sufletul Meu în sheol (hades), și nu vei îngădui ca Sfântul Tău să vadă putrezirea” (versetul 27). Sf. Petru argumentează că lucrul acesta nu era adevărat despre David, că el a văzut putrezirea, că sufletul lui a fost lăsat în sheol și este încă acolo, și nu va fi recuperat până când Mesia, în dimineața învierii, îl va chema afară.

Vei fi cu Mine În rai”

Dar, va spune cineva, n-a mers tâlharul muribund cu Isus în Rai chiar în ziua când amândoi au murit? Și dacă este așa, nu dovedește aceasta că toți cei care sunt în armonie cu Dumnezeu merg în cer când mor, oricare ar fi starea altora în moarte?

Nu, noi am făcut o gafă stupidă și o interpretare greșită a cuvintelor adresate tâlharului de către Răscumpărătorul nostru pe moarte. Având în minte ideea greșită, am interpretat greșit, în armonie cu ea. Și interpretarea noastră a făcut o daună imensă. Mii de oameni au fost încurajați să continue o viață de păcat, având încredere că odată cu ultima lor suflare înainte de moarte, ei au ocazia să spună, Doamne, ai milă de mine!” și apoi imediat vor fi introduși în glorie, onoare și nemurire, comoștenitori cu Mântuitorul, și la o stare la fel de onorabilă ca și cei care au luptat pentru a câștiga premiul și au navigat prin mările de sânge” ale încercării, persecuției și negării de sine.

Ce denaturare a Dreptății, a presupune o astfel de aplicare a acestui principiu! De exemplu, două persoane neevlavioase se ceartă. Amândoi scot revolverele și trag; unul moare instantaneu; celălalt, cel mai rău dintre cei doi, mai trăiește un moment în care spune: Doamne, ai milă de mine”. Atunci, teoretic, trece în slavă, în timp ce victima sa, neavând ocazia să ceară milă, ni se spune prin aceeași teorie, este condamnat la chin veșnic.

Să observăm împrejurarea (Luca 23:39-43). Isus atârnat între doi tâlhari, unul dintre ei alăturându-se mulțimii care-L batjocorea ca impostor, și striga: Dacă tu ești Cristos, salvează-Te pe Tine și pe noi de la moarte”. Celălalt, cu o inimă mai bună, a recunoscut cu onestitate vinovăția sa și vinovăția tovarășului său, dar L-a apărat pe Isus, declarând că era nevinovat. Apoi s-a adresat lui Isus. Parafrazăm cuvintele sale: Doamne, Te-am apărat împotriva unui atac nedrept; amintește-ți de acest sărman tâlhar, dacă vei avea vreodată ocazia să faci ceva bun pentru mine în schimb. Te-am auzit spunând înaintea lui Pilat că ai o Împărăție, dar nu din această lume; ceva Împărăție cerească, presupun. Știu puțin despre astfel de chestiuni, dar din ceea ce am văzut la tine, mi Te pot foarte bine imagina Împăratul unei astfel de Împărății. Rugămintea mea este: Amintește-ți de mine când vei veni în Împărăția Ta”.

La aceasta Isus a răspuns: Adevărat, adevărat (așa va fi, așa va fi, după cum mi-ai cerut) — adevărat îți spun ție astăzi (în această zi întunecată, în care ar părea că nu am nici un prieten în cer sau pe pământ — în această zi întunecată în care sunt răstignit ca un răufăcător, un falsificator și un hulitor — îți spun în această zi): Vei fi cu Mine în rai”.

În ziua morții lor, toți trei s-au dus în hades, în șeol, în mormânt, în starea morții. Cei doi tâlhari încă rămân acolo și sunt printre cei menționați de profetul Daniel, când se referă la cei care dorm în țărâna pământului”, care vor veni afară în dimineața învierii (Dan. 12:2). Dar Isus S-a ridicat din sheol, din hades, din mormânt, din starea morții, a treia zi. El n-a fost în Paradis, căci Paradisul nu este încă în existență, El n-a fost în cer, căci a fost mort. Să ascultăm cuvintele Sale adresate Mariei în dimineața învierii Sale: Încă nu M-am suit la Tatăl Meu și Tatăl vostru, la Dumnezeul Meu și Dumnezeul vostru” (Ioan 20:17). Ar putea fi ceva mai clar, mai simplu, mai armonios?

SĂ MĂ MUT ȘI SĂ FIU ÎMPREUNĂ CU Hristos”

O, ar spune cineva, am mare credință în sf. Pavel și îmi amintesc cuvintele lui: Sunt strâns din două părți: aș dori să mă mut și să fiu împreună cu Hristos, căci ar fi cu mult mai bine” (Filip. 1:23). Dacă sf. Pavel a așteptat să se mute și să fie cu Cristos, de ce nu este rezonabil să presupunem că s-a mutat, și că toți ceilalți, cel puțin cei sfinți, la moarte se mută astfel și trec imediat în prezența și părtășia lui Isus?

Totuși, această neînțelegere a cuvintelor și gândului sf. Pavel sunt scuzabile având în vedere tendința generală a gândirii creștine asupra acestui subiect timp de secole, și având în vedere greșeala făcută în acest caz de către traducători. Noi nu-i învinuim pe traducători, pentru că ei au avut gândul greșit imprimat ferm în minte și probabil au încercat să-l facă pe apostol să spună ceea ce ei în mod conștiincios s-au gândit că trebuia să spună.

Dar ceea ce pe noi ne interesează să știm este, ce a spus el asupra acestui subiect?

Să citim cuvintele apostolului în mod critic. El era strâns între două lucruri — dacă ar prefera să trăiască și să sufere mai departe de dragul Adevărului și să-i ajute pe frați, sau dacă ar prefera să moară și să se odihnească de ostenelile sale. Între aceste două poziții el nu avea nici o alegere. Dar era un al treilea lucru — și dacă acesta era posibil, n-ar fi avut nici o dificultate în a decide — avea o dorință reală, hotărâtă în privința lui; nici unul dintre lucrurile care erau posibile nu putea să se compare cu acela, atât de dorit era acel al treilea lucru.

Ei bine, care era acel al treilea lucru? Nu era să trăiască, să sufere și să-i ajute pe frați, nici să moară și să se odihnească de ostenelile sale. Al treilea lucru, conform unei traduceri literale, este exprimat astfel: Aș dori întoarcerea lui Cristos și să fiu împreună cu El, căci ar fi cu mult mai bine” — mult mai bine decât, fie să trăiască în condițiile prezente grele, fie să moară, să doarmă, să se odihnească și să aștepte Împărăția.

Dar, va spune cineva, cu ce autoritate redați cuvântul a se muta printr-un cuvânt cu o însemnătate foarte opusă, și anume a se întoarce. Răspundem că dăm această redare cu autoritatea textului grecesc. Cuvântul grecesc este analusai; acesta se mai găsește încă într-un loc în Biblie, și acolo este redat a se întoarce. În cazul acela nu poate fi nici o îndoială în privința traducerii potrivite. Vezi Luca 12:36.

Să ne întoarcem deci, dragi creștini, de la absurditățile Veacurilor Întunecate și să luăm cuvintele inspirate ale lui Isus, ale apostolilor și ale profeților, și să avem într-adevăr frumusețe în locul cenușii, un untdelemn de bucurie în locul unui duh mâhnit”, în privința înțelegerii programului Tatălui ceresc. Astfel vom găsi că se împlinește tot mai mult în noi rugăciunea Învățătorului: Sfințește-i prin adevărul Tău; Cuvântul Tău este adevărul”.