Vol. 20, Mai-Iunie 2013, Nr. 4

SPERANȚĂ PENTRU SODOMIȚI

Ieșiți din mijlocul lor și depărtați-vă de ei”, zice Domnul; nu vă atingeți de ce este necurat și vă voi primi.” 2 Cor. 6:17 .

R 5178 W. T. 1 februarie 1913 (pag. 44-45)

Când Avraam avea nouzăci și nouă de ani — cam prin anul 2021 î.Cr. — tabăra lui era așezată la Hebron. Acolo Domnul și doi îngeri i s-au arătat ca oameni. El nu i-a cunoscut dar i-a primit și ei au mâncat și au vorbit cu Avraam. Remarcând aceasta, sf. Pavel îndeamnă pe poporul Domnului să fie ospitalieri cu străinii și ne amintește cum Avraam a fost ospitalier cu îngerii fără să știe. Evr. 13:2.

Cel care era numit Domnul în acest caz era fără îndoială Logosul, Mesagerul principal al lui Iehova, care mai târziu a fost făcut trup ca să poată fi Răscumpărătorul și Restauratorul omului. Cu această ocazie Domnul i-a spus lui Avraam că nu Ismael va fi moștenitorul Făgăduinței, dar că nu va trece mult și Sara va avea un fiu în ciuda vârstei ei înaintate. Isaac s-a născut în anul următor.

În timp ce Avraam a mers puțin cu vizitatorii săi îngerești, a aflat cine erau de fapt și că nimicirea Sodomei era iminentă. Nobil și generos, moștenitorul făgăduinței I-a cerut lui Dumnezeu Îndurare față de sodomiți, să-i cruțe de nimicire dacă erau cincizeci, patruzeci, douăzeci sau chiar zece printre ei care trăiau cum știau mai bine. Domnul i-a dat asigurarea că dacă erau zece din cetate drepți, aceasta va fi cruțată.

RĂUTATEA SODOMEI ERA MARE

Metoda lui Dumnezeu a fost să permită omenirii în timpul acestei domnii a păcatului și morții să încerce să se autoguverneze etc. El a intervenit ca să înlăture prin nimicire numai pe aceia a căror nelegiuire a devenit foarte pronunțată și a căror plăcere pentru privilegiile vieții le-ar fi dăunătoare lor și altora. Astfel din sodomiți și din cei dinainte de potop Dumnezeu a făcut ilustrații ale marii lecții că Toți cei răi vor fi nimiciți”.

Să ne amintim însă că acestea nu sunt ilustrații ale chinului veșnic, ci ilustrații ale nimicirii. Să ne amintim de asemenea că aceștia numai au fost nimiciți cu câțiva ani mai devreme decât ar fi fost nimiciți altfel. Mai departe, să ne amintim că sentința morții a fost asupra întregii rase a lui Adam de când el a fost izgonit din Eden.

Să ne amintim și aceea că Isus Cristos, prin harul lui Dumnezeu, a gustat moartea pentru toți și că în El toate familiile pământului vor fi binecuvântate. Aceasta înseamnă că toți copiii lui Adam, sub domnia păcatului, a morții și a slăbiciunilor ereditare, vor veni în cele din urmă afară din mormânt prin meritul sacrificiului lui Cristos. Și acel sacrificiu i-a inclus și pe sodomiți, la fel cum ne include pe fiecare dintre noi, după cum va arăta această lecție.

ȘI A SCĂPAT PE NEPRIHĂNITUL LOT”

Apostolul Petru ne informează că Lot n-a fost de acord cu relele din Sodoma, în mijlocul cărora trăia (2 Pet. 2:7, 8). În familia lui se pare că erau numai fete. Acestea, cu excepția a două dintre ele, se căsătoriseră cu sodomiți. Probabil ideea de a-și căsători fetele cu bărbați prosperi, sub îndrumarea mamei, a determinat familia să se așeze în Sodoma. Câți alții, asemenea lui Lot și a soției sale, au făcut greșeala serioasă de a cere mai mult pentru interesele fizice și vremelnice ale familiilor lor decât pentru binele lor intelectual și moral! Istoria fugii lui Lot, a soției sale și a celor două fiice nemăritate este relatată simplu în lecția noastră.

Geologii declară că regiunea Mării Moarte, locul unde a fost Sodoma și Gomora, era un zăcământ de gaz, petrol și bitum, cu fisuri adânci care mergeau adânc până la focurile subterane; și că legătura stabilită între acestea printr-un cutremur sau printr-un fulger ar fi dus la rezultatul descris în experiența Sodomei. Gazul, aruncând în aer petrol fierbinte și bitum, ar fi produs o ploaie de foc și pucioasă — o moarte îngrozitoare. Dar dacă n-ar fi fost un așa rezervor de inflamabile, Domnul ar fi putut foarte bine să producă același rezultat prin alte mijloace, sau să le nimicească în alt mod.

Sugestia din verestul 29 este că Îndurarea lui Dumnezeu față de Lot a fost datorită înrudirii lui cu Avraam. Această idee este în armonie cu toate declarațiile biblice. Toată rasa lui Adam a fost condamnată la moarte din cauza neascultării. Prin urmare, Dreptatea divină nu datora nimic nici unuia dintre ei. Îndurarea divină a intrat într-un Legământ special de favoare cu Avraam, după ce el și-a demonstrat credința, loialitatea și ascultarea, dar Legământul nu s-a extins la alții decât la sămânța lui. De aceea n-a existat nici un motiv pentru care Lot să fie luat în considerare mai mult decât alții, cu excepția celui declarat — că Dumnezeu îi va arăta favoare datorită înrudirii sale cu Avraam.

Mila Domnului e mare”

Aceasta nu înseamnă că Dumnezeu este nemilos față de rasa noastră, ci numai că, dând o cale, un canal prin care să-Și exercite Mila, numai rareori o va exercita în afara căii preorânduite.

Calea întregii Îndurări a lui Dumnezeu este Cristos Isus, care a spus: Nimeni nu vine la Tatăl decât prin Mine”. Și sf. Petru a spus despre El: În nimeni altul nu este mântuire, căci nu este sub cer alt Nume dat oamenilor, în care trebuie să fim mântuiți” (Fapt. 4:12). Deoarece nimeni nu poate fi mântuit decât prin Isus, înseamnă că nimeni n-a fost mântuit înainte de a veni Isus. Unora li s-ar părea uimitor aceasta, până când vor înțelege că este învățătura clară a Bibliei și cheia care deschide minunile harului lui Dumnezeu.

Ca dovadă la aceasta, să observăm cuvintele sf. Pavel în privința mântuirii pe care Dumnezeu a trimis-o omenirii prin Isus. El spune: ...o mântuire așa de mare, care, începând să fie vestită de Domnul, ne-a fost adeverită de cei care au auzit-o” (Evr. 2:3). Iarăși citim că Isus a adus la lumină viața și neputrezirea prin Evanghelie”. 2 Tim. 1:10.

Lui Avraam și tuturor evreilor li s-a făcut o aluzie cu privire la binecuvântarea viitoare prin promisiunile făcute lui Avraam; dar o aluzie este un lucru, iar binecuvântarea propriu-zisă este altul. Promisiunea zicea că binecuvântarea oamenilor va veni prin Sămânța lui Avraam (Gal. 3:16, 29). Prin urmare, nu putea veni înainte. Trebuie să ne scoatem din minte gândul că Avraam, Moise, David și alții dintre vrednicii trecutului au mers în cer, iar restul omenirii în chin veșnic. Biblia declară foarte clar că cei din vechime, buni și răi, au fost adăugați la părinții lor și au adormit cu părinții lor. Ei încă dorm, așteptând timpul când Sămânța lui Avraam va fi completă și va stabili Împărăția lui Dumnezeu pe pământ, va răsturna toate puterile păcatului și ale morții și va elibera pe captivi din închisoarea mormântului.

ÎNTÂIA SAU PRINCIPALA ÎNVIERE

Întâia înviere a început cu Domnul nostru Isus și încă nu este completă, fiindcă toată Mireasa credincioasă, aleasă, este chemată să aibă parte de moartea Sa de sacrificiu și de asemenea să aibă parte de Învierea Sa glorioasă la natură divină. Toți cei care au parte de Întâia Înviere, după cum spune Biblia, vor domni cu Cristos o mie de ani, și ca Sămânță a lui Avraam, deplin împuternicită, vor binecuvânta pe toți cei răscumpărați cu sângele prețios de la Calvar. Apoc. 20:4.

Sf. Pavel accentuează acest punct în Evrei 11:38-40, declarând că, deși Avraam, Isaac, Iacov și toți cei sfinți din trecut au primit indicii ale favorii lui Dumnezeu, totuși acea favoare poate veni numai prin Cristos. Prin urmare, ei nu pot ajunge la viață veșnică și perfecțiune în trup până când Corpul lui Cristos, Sămânța spirituală a lui Avraam va fi completă — să nu ajungă ei la desăvârșire fără noi”. Isus de asemenea a confirmat că Vrednicii din Vechime n-au mers în cer, zicând: Nimeni nu s-a suit în cer” (Ioan 3:13). Sf. Petru specifică în cazul profetului David și declară: David nu s-a suit în ceruri”. Fapt. 2:34.

SPERANȚĂ PENTRU SODOMIȚI

Pentru sodomiți este exact aceeași speranță ca și pentru tot restul rasei lui Adam, cu excepția unora, care în acest Veac al Evengheliei au intrat în relație cu Cristos ca membri ai Seminței spirituale. Speranța întregii lumi este Împărăția Mesianică și eliberarea din puterea păcatului și a morții pe care aceasta o va efectua. Lucrarea de mântuire va începe odată cu stabilirea acelei Împărății, în ceea ce privește lumea, căci mântuirea Bisericii pentru o stare cerească este o mântuire separată de aceea pe care Dumnezeu a prevăzut-o pentru lume în general. Jertfa de la Calvar însă este o jertfă pentru toți — baza tuturor speranțelor noastre. Toți am fost condamnați la moarte prin Adam; și îndreptățirea la viață nu poate veni pentru nimeni decât prin Răscumpărătorul.

Isus ne spune că va fi mai ușor pentru oamenii din Sodoma și Gomora în Ziua Judecății (mia de ani a domniei Sale mesianice) decât pentru oamenii din zilele Sale, care au auzit Mesajul și l-au respins — poporul din Capernaum, Betsaida, Horazin (Mat. 11:20-24). Nu va fi de nesuportat pentru poporul care L-a respins pe Isus; dar va fi mai ușor pentru sodomiți, a spus Învățătorul, pentru că, explică El, dacă s-ar fi făcut în Sodoma și în Gomora lucrările minunate, ele s-ar fi pocăit” și n-ar fi fost distruse.

Aceasta ne arată clar că soarta veșnică a sodomiților nu este pecetluită. Când mergem la Cuvântul Domnului prin prorocul Ezechiel, 16:46-63, avem mărturie abundentă că sodomiții nu numai că vor fi treziți din somnul morții, dar când vor fi treziți vor fi aduși la o cunoștință de Dumnezeu și la ocazie de a obține viață veșnică, prin Mesia, prin ascultare benevolă.