Vol. 21, Ianuarie-Februarie 2014 Nr. 2

Caracterul retributiv al Legii Divine

„Nu vă înșelați: Dumnezeu nu Se lasă să fie batjocorit. Ce seamănă omul, aceea va și secera.” Galateni 6:7 .

R 5139a W. T. 1 decembrie 1912 (pag. 367-370)

Apostolul Pavel, adresându-se aici Bisericii, enunță un principiu al Legii Divine care se aplică nu numai la Biserică, ci tuturor oamenilor. Osea exprimă același adevăr, zicând că dacă semănăm vânt, vom secera furtună (Osea 8:7). Solomon spune: dacă semănăm nelegiuire, vom secera deșertăciune (Prov. 22:8). Sf. Pavel spune: dacă semănăm puțin, vom secera puțin, iar dacă semănăm mult, vom secera mult (2 Cor. 9:6). Este la fel de adevărat fie că semănăm o viață rea, fie o viață bună.

În vederea recoltării a ceea ce a semănat lumea, suntem informați că „ochii Domnului sunt în orice loc, văzând răul și binele” (Prov. 15:3); că Dumnezeu va aduce orice faptă la judecată, împreună cu orice lucru ascuns, fie bun, fie rău” (Ecl. 12:14) și că nu este nimic acoperit care nu va fi descoperit, nici ascuns care nu va fi cunoscut” și că „orice ați spus la întuneric va fi auzit la lumină; și orice ați șoptit la ureche, în cămăruțe, va fi vestit de pe acoperișul caselor îdeschisș” (Luca 12:2, 3). Și iarăși citim: „Răzbunarea este a Mea, Eu voi răsplăti, zice Domnul”. Rom. 12:19.

Dar când va veni acest timp de socoteală? Pentru că acum, așa cum zice profetul Maleahi (3:15), oamenii „fericesc pe cei mândri; da, cei ce practică răutatea sunt zidiți; da, ei ispitesc pe Dumnezeu și scapă”. Împreună cu psalmistul (Ps. 94:3, 4) întrebăm: „Până când vor birui cei răi, Doamne, vorbesc cu îngâmfare; toți lucrătorii nelegiuirii se laudă”. Apostolul Pavel răspunde că Domnul „a rânduit o zi în care va judeca după dreptate pământul locuit, prin Omul, pe care L-a rânduit” — Cristosul (Fapt. 17:31). Și „apoi”, le spune profetul Maleahi celor care se tem de Domnul și pe care El i-a ales ca mărgăritarele Sale, veți vedea din nou atunci deosebirea dintre cel drept și cel rău, dintre cel care slujește lui Dumnezeu și cel care nu-I slujește”. Mal. 3:18.

Dar luați aminte. Același profet pune o întrebare sugestivă, asupra căreia ar fi bine să mediteze toți. El întreabă: „Cine va putea să sufere însă ziua venirii Lui? Cine va rămâne în picioare când Se va arăta El? Căci El va fi ca focul topitorului și ca leșia înălbitorului Mă voi apropia de voi pentru judecată și Mă voi grăbi să mărturisesc împotriva descântătorilor și adulterilor, împotriva celor care jură fals, împotriva acelor care opresc plata slujbașului, care asupresc pe văduvă și pe orfan, nedreptățesc pe străin și nu se tem de Mine, zice Domnul oștirilor.” Mal. 3:2, 5.

Aceste Scripturi se referă la marea judecată a Zilei Domnului — ziua de necaz prin care se va încheia această Dispensație Evanghelică — altfel descrisă ca ziua „mâniei”, „răzbunării”, „răsplătirii” și ca „un timp de necaz, cum n-a mai fost de când sunt popoarele”.

Dar în timp ce această mare judecată va avea de-a face cu lumea în general — cu națiunile și corporațiile, și cu toate organizațiile civile, sociale și religioase ale oamenilor, și în timp ce va atinge cazurile tuturor indivizilor care vor trăi în acel timp, ne întrebăm în mod natural de unde a venit sau va veni dreptatea retributivă în privința tratamentului tuturor generațiilor din trecut?

Domnul nostru răspunde la întrebare când zice: „Vine ceasul când toți cei din morminte vor auzi glasul Lui și vor ieși din ele: cei care au practicat binele pentru învierea vieții, iar cei care au făcut răul, pentru învierea judecății” (Ioan 5:28, 29). Întregul Veac Milenar este astfel arătat ca „o zi” de socotire, de încercare, de judecată. În acea judecată minuțioasă va fi o socotire, chiar pentru orice cuvânt dăunător (Mat. 12:36) și prin supunere și învățarea ascultării sub acele judecăți, masele omenirii care vor voi să se supună vor fi ridicate treptat la perfecțiunea ființei, precum și a cunoștinței.

RĂSPLĂTIREA ȘI IERTAREA PĂCATELOR

Dar aici se ridică o întrebare filosofică și importantă, în ce măsură îndreptățirea unui păcătos, prin credință în sângele scump al lui Cristos și deplină consacrare de a face voia Tatălui, poate să intervină în cursul Legii, că omul trebuie să secere ce a semănat. Cu alte cuvinte, îl va salva noua sa relație cu Dumnezeu de la secerișul mizer al unei semănări trecute de fapte rele?

Răspundem: Da, într-un sens îl va salva. Pedeapsa dreaptă pentru tot păcatul este moartea — cea mai severă pedeapsă care poate fi dată. Și de la această pedeapsă îndreptățirea îl scutește gratuit. Nelegiuirile și păcatele sale din trecut nu se vor mai ridica la judecată împotriva lui, cerând pedeapsa lor dreaptă — moartea; pentru că „ferice de aceia ale căror fărădelegi sunt iertate și ale căror păcate sunt acoperite. Ferice de omul căruia Domnul nu-i ține în seamă păcatul” (Rom. 4:7, 8). Toți cei care prin credință în sacrificiul lui Cristos pentru păcate și prin consacrarea inimii și a vieții în serviciul lui Dumnezeu vin sub Haina dreptății lui Cristos, sunt astfel binecuvântați. Nelegiuirea sau sentința legală a acestora este trecută cu totul sau iertată; și în timp ce rezultatele păcatelor lor, secerișul nelegiuirilor semănate înainte de a ajunge la înțelegerea păcătoșeniei nespus de mari a păcatului, sau la o apreciere a îndurării lui Dumnezeu în Cristos, sunt încă dureroase pentru ei, totuși ei sunt asigurați că acestea sunt acoperite; că Dumnezeu nu-i privește cum sunt în realitate, ci impută păcatul lor lui Cristos, care deja a plătit pedeapsa lor, și le atribuie lor vrednicia Lui. Mai departe ei sunt asigurați că pregătirea lui Dumnezeu pentru ei, este ca într-o zi ei să poată fi vindecați sau tămăduiți de slăbiciunile aduse prin păcat și acum socotite ca „acoperite” de ochiul Divin.

În cazul Bisericii, aceste păcate sau defecte actuale vor fi șterse când vor veni Timpurile Restabilirii, la a Doua Venire a lui Cristos (Fapt. 3:19). Rezultatul acestei spălări sau ștergeri a păcatului va însemna corpuri noi, ființe noi — fără păcat, imperfecțiune și orice consecință sau dovadă a păcatului. Pentru Biserică, acest proces de curățare și ștergere începe în viața prezentă, și va fi completat devreme în Ziua Milenară (Ps. 46:5) prin participarea în Prima Înviere.

Timpul pentru curățarea lumii va fi întreg Veacul Milenar sau „Ziua de judecată”, când toți cei care vor accepta pe Cristos și Noul Legământ vor putea fi treptat curățați și vindecați. La sfârșitul acelui Veac, dacă vor fi credincioși ocaziilor pe care le-au avut, ei vor putea fi prezentați fără pată și perfecți înaintea lui Dumnezeu, neavând nevoie de altă vindecare sau curățare, ci fiecare fiind, așa cum a fost Adam, imaginea umană a Creatorului Divin — om perfect.

Scripturile, precum și observațiile, ne asigură că îndreptățirea noastră înaintea lui Dumnezeu nu îndepărtează imediat și fără cooperarea noastră toate rezultatele greșelilor anterioare. Secerarea este ca și semănarea; dar cel pocăit și iertat are făgăduința harului de ajutor în bătălia cu slăbiciunea moștenită precum și cu cea cultivată; și astfel citim (1 Ioan 1:9): Dumnezeu este credincios și drept ca să ne ierte păcatele și să ne curățească de orice nedreptate”. În acest proces de curățare care urmează îndreptățirii la viață, credinciosul consacrat trebuie din necesitate să sufere din cauza unor rezultate nocive ale cursului de păcat din trecut — să secere răsplata semănării sale anterioare. În timp ce Domnul va fi foarte îndurător în lucrarea Lui cu el, totuși, ca un Medic înțelept, El nu va cruța experiențele necesare pentru a stârpi înclinațiile rele adânc înrădăcinate prin îndelungata lor cultivare din trecut.

DREPTATEA RETRIBUTIVĂ, BAZA LEGII divine

Aici este vrednic de remarcat caracterul retributiv al Legii divine. Oamenii fac adesea deosebire între legea naturii și legea morală, numind-o pe una naturală și pe cealaltă Divină. Dar principiile fixe ale ambelor sunt de origine Divină și în acțiunea lor îndeplinesc voia Divină. Ambele operează în baza dreptății retributive. Întreaga Lege divină, fie a naturii fie cea morală, este doar operarea anumitor principii fixe ale dreptății, având ca scop pacea și fericirea tuturor ființelor inteligente de sub jurisdicția ei. Ascultarea de această Lege aduce răsplata ei de fericire, în timp ce orice i se opune atrage pedeapsa sigură.

Dacă ții mâna în fața focului se va încălzi și astfel va sluiji confortului și fericirii tale; dacă pui mâna în foc, se va arde și vei suferi durere. Astfel legea naturii, care a fost intenționată să ne aducă confort și să ne binecuvânteze, este de asemenea pregătită să ne pedepsească dacă încălcăm folosirea ei potrivită. Și nu numai atât, dar este pregătită și să gradeze pedepsele proporțional cu gravitatea încălcării ei.

Dacă bagi mâna în foc pentru un timp foarte scurt se va arde puțin; dacă insiști puțin mai mult se va bășica, și încă puțin mai mult, se va arde grav. Dacă aplici acest procedeu cum se cuvine la pregătirea hranei, focul te va răsplăti cu o masă savuroasă, dar dacă îl aplici nepotrivit, hrana poate deveni de nedorit sau nepotrivită pentru a fi folosită. Apa, de asemenea una din binecuvântările noastre cele mai mari, dacă este neglijată legea naturii, devine un agent al morții și distrugerii. Și astfel în legile naturii putem găsi răsplătire.

În domeniul legii morale cazul este același. Dacă încalci principiile dreptății, strici chipul lui Dumnezeu din ființa ta. Gândurile impure înscriu în mod clar semne descifrabile pe înfățișare, liniile întunecate ale unui caracter rău; în timp ce gândurile curate, drepte, nobile, luminează înfățișarea și fac un caracter pur să fie transparent pentru privitori. Și operarea legii morale este la fel de sigură și constantă ca aceea a legii naturii.

Faptul că răsplătirea — răsplata sau pedeapsa — adesea întârzie, este în mod frecvent folosit abuziv de către cei nechibziuiți, care în zadar gândesc că pot semăna fapte rele și nu vor secera niciodată recolta lor. Atât indivizii cât și națiunile de mult s-au aventurat să acționeze pe această ipoteză periculoasă și deșartă; și bine ar fi într-adevăr dacă ei măcar acum ar asculta prevenirea apostolului: Nu vă înșelați; Dumnezeu nu se lasă să fie batjocorit; ce seamănă omul, aceea va și secera”.

Acțiunile acestei legi se manifestă cel mai mult asupra claselor și națiunilor — în primul rând, deoarece proeminența lor le face publicitate în lumea întreagă, și în al doilea rând, pentru că judecata lor trebuie din necesitate să aibă loc în viața prezentă, deoarece dincolo de mormânt ordinea prezentă a societății nu va mai exista. O privire în paginile istoriei descoperă faptul că toate națiunile din trecut au secerat o recoltă amară și și-au dat ultima suflare în mijlocul unor scene disperate. Ele au avut perioadele lor de ridicare, de străduințe, și apoi ere înfloritoare; apoi „mândria și belșugul” le-a făcut să se odihnească într-o siguranță imaginară și să coboare în scara moralei, până când declinul lor a fost urmat de cădere. Au secerat ce au semănat.

Chiar acum toate națiunile lumii se apropie repede de cea mai teribilă criză a existenței lor naționale. Într-un mare timp de necaz fără precedent, care chiar acum este iminent, sunt pe cale să secere ce au semănat. Au semănat în vânt semințele egoismului, și acum sunt pe punctul de a secera furtuna groazei și distrugerii întregii legi și ordini și a organizării naționale și sociale.

OPERAREA LEGII RĂSPLĂTIRII ÎN CAZURILE individuale

Acțiunea acestei legi în cazurile individuale, chiar dacă nu este așa de proeminentă, cu toate acestea este sigură. Orice gând nutrit, orice dispoziție exercitată și cultivată, se țese în compoziția caracterului persoanei; și acest caracter, care este mai mult sau mai puțin supus schimbării în anii timpurii ai vieții, devine fixat în decursul anilor. Dacă cultivarea caracterului a fost pe linia dreptății și adevărului, potrivit cu lumina posedată — doar cea a conștiinței, sau și a revelației — fructul copt al unui caracter stabilit, care preferă dreptatea și este binevoitor, este o recoltă binecuvântată în comparație cu altele, cele opuse. Dacă cultivarea a fost pe liniile depravării, mulțumirii de sine și degradării, roadele teribile sunt o pedeapsă înfricoșătoare.

Chiar dacă unul ca acesta este cu totul iertat prin căință și credință în Răscumpărătorul — deplin absolvit prin Cristos de condamnarea legală, care a purtat pedeapsa acesteia pronunțată divin, moartea — totuși roadele semănării sale sunt vizibile în caracterul său. Toate înclinațiile rele trebuie să fie dezrădăcinate și un caracter potrivit trebuie să fie format cu prețul considerabil al unei experiențe dureroase dar valoroase; pentru că Dumnezeu este drept, nu numai să ne ierte păcatele, ci și să ne curețe de toată nedreptatea. Eliminarea acestor dispoziții, înclinații și apetituri rele, adânc înrădăcinate și îndelung cultivate, va produce mare tulburare a solului în care au crescut; și înlăturarea și înlocuirea lor cu harurile Spiritului vor fi însoțite atât de durere cât și de bucurie.

Domnul, ca un Medic Înțelept, va fi atât de îndurător și tandru cu pacientul Său cât vor permite necesitățile cazului. Tuturor le va fi arătată nevoia de ajutorul Său, dar nici un pacient nu va fi tratat mai departe, decât cu propriul lui consimțământ și cooperare. Cu Biserica acest tratament are loc în viața de acum și este un tratament al voinței mai degrabă decât al corpului; pentru că, chiar dacă corpul va fi mult ajutat prin tratament, scopul Marelui Medic nu este să vindece aceste corpuri desfigurate, ci să dea acestei clase corpuri spirituale perfecte, dimineața devreme în Zorile Milenare. În acestea voința consacrată este transformată și reînnoită la perfectă armonie cu voința lui Dumnezeu, mintea lui Cristos. „Biruitorii”, Biserica adevărată, trecând acum prin dificultăți și curățări și încercări ale credinței și suferințe, și fiind aprobați de Domnul, nu vor veni la judecata (încercarea) din Veacul Milenar (1 Cor. 11:32); ci, cu Răscumpărătorul, Domnul lor, vor fi Regi și Preoți ai lui Dumnezeu, care vor judeca lumea și o vor răsplăti cu bine sau rău, nepărtinitor, sub condițiile Noului Legământ. 1 Cor. 6:2.

EXPERIENȚELE DE JUDECATĂ VOR CERCETA INIMA

O altă trăsătură a răsplătirii asupra lumii în timpul procesului de judecată Milenar va fi publicitatea care se va face atunci secerării și faptelor din trecut. Domnul nostru a sugerat aceasta zicând: „Nu este nimic ascuns care nu va fi descoperit și nimic tăinuit care nu va fi cunoscut” etc. (Matei 10:26; Luca 12:2, 3). Și acest lucru va avea loc în mod natural, când în acea zi toți cei din morminte vor ieși afară din ele. Atunci ucigașul și victima sa, debitorul și creditorul său, hoțul și cel jefuit, defăimătorul și defăimatul vor trebui să stea față în față și faptele, chiar motivele secrete, vor fi văzute. Condițiile împăcării lor unul cu celălalt și cu Judecătorul vor fi echitabile și vor fi cunoscute tuturor.

Istoria trecută va arăta lumii caracterul multor Nero; dar pe lângă aceasta, va fi necesar să se confrunte cu victimele cruzimii lor josnice și să le privească în față în lumina unui sentiment public nou și sănătos, care va arăta crima în toată diformitatea ei groaznică. Într-adevăr, unii ca aceștia „se vor ridica la rușine și dispreț durabil” (ebr. olan), chiar și în propriii lor ochi; pentru că, pe măsură ce starea reînnoită a oamenirii va începe să se afirme, ei își vor da seama mai mult de adâncimea gropii degradării de unde au fost scoși; ba chiar și iertarea generoasă a oamenilor anterior lezați și ultragiați va fi o mare umilire. Va fi cu adevărat, după cum sugerează Scripturile, adunare de cărbuni aprinși pe capul lor (Prov. 25:21, 22; Rom. 12:20), așa de mare va fi rușinea și confuzia lor. Ieremia 20:11.

Să se țină minte, de asemenea, că singurul standard de judecată în sentimentul public va fi caracterul. Nici unul din standardele false — de bogăție, de naștere nobilă, sau aristocrația puterii, după care adesea sunt măsurați oamenii în prezent și sub ale căror mantii se adăpostesc adesea cei răi — nu vor fi de nici un folos atunci; pentru că, sub Noua Dispensație, oamenii vor veni lipsiți de posesiunile lor de dinainte. Nu vor avea nici bogăție nici putere; și în lumina acelui Veac, ereditatea nu va fi pricină de laudă.

Aceleași condiții care vor expune astfel relele din viața trecută, și astfel sub acțiunea legii morale vor aduce o măsură de răsplată făcătorilor de rele, vor arăta și faptele bune ale celor drepți, astfel încât chiar și cele mai mici favoruri făcute altora, fapte care în acel timp au binecuvântat caracterul celor care le-au făcut, vor fi atunci recunoscute și apreciate.

ACȚIUNEA LEGII RĂSPLĂTIRII ESTE NATURALĂ

Privind astfel chestiunea, putem vedea cum, într-un mod perfect natural, omul trebuie să secere roadele semănării faptelor rele, chiar dacă a fost iertat gratuit, absolvit de vină și de pedeapsa acesteia, moartea, și legal îndreptățit prin credința în Cristos. El va recolta, atât în dificultățile pe care le-a adunat asupra sa prin împietrirea caracterului, făcând pașii spre perfecțiune mai dureroși și mai înceți și cerând disciplină mai severă, cât și prin dezaprobarea sau indignarea sentimentului public drept în acea Zi Milenară de Judecată.

Astfel vor fi rezultatele inevitabile ale facerii răului în prezent. Totuși, o consolare va fi faptul că de această umilire, într-o măsură cel puțin, vor avea parte toți; pentru că nu este nici un om drept înici perfectș, nici unul măcar” (Romani 3:10); și toți trebuie să se roage, „Iartă-ne greșelile, cum iertăm și noi greșiților noștri”. Va fi într-adevăr un timp pentru topirea și îmblânzirea tuturor inimilor. Astfel Domnul va lua inima de piatră și va da o inimă de carne tuturor celor care sub Noul Legământ vor deveni poporul Său (reprezentat prin Israel), potrivit făgăduinței Sale. Ezec. 36:22-28.

În unele cazuri, o parte din recoltare se face în viața de acum; iar în altele în viața viitoare, după cum ne spune apostolul în 1 Timotei 5:24, 25. Tot așa și faptele bune, uneori sunt arătate acum și sunt corect apreciate și răsplătite. Dar fie acum fie în viitor, asigurarea Domnului nostru este că până și dăruirea unui pahar de apă rece unuia dintre ucenicii Săi, pentru că este ucenicul Său, va fi răsplătită (Mat. 10:40-42); atât de amănunțită va fi cunoașterea de către Domnul a caracterului și a faptelor, și prin urmare a răsplăților Sale; și vor fi totuși răsplățile Sale fiindcă se vor împlini prin operarea naturală a legilor răsplătirii.

Un ucigaș poate fi unul care are puțină sau nu are nici o cunoștință despre Dumnezeu, ale cărui dezavantaje ereditare pot fi mari și al cărui mediu poate fi foarte nefavorabil. El poate primi o răsplată dreaptă pentru crima sa din partea semenilor săi, și totuși la timpul potrivit să iasă afară din mormânt la (privilegiile și ocaziile) învierii (ridicării — până sus) prin judecată (încercare, disciplinare). Dacă va fi ascultător, el poate ajunge la înălțimea perfecțiunii și vieții veșnice, chiar dacă păcatele vieții din trecut au făcut munți de dificultăți în caracterul său, pe care să-i urce și să-i treacă în timpul acelui Veac de Judecată.

Pe de altă parte, unul poate fi un om moral, care a „gustat Cuvântul cel bun al lui Dumnezeu și puterile Veacului Viitor” și care a fost făcut părtaș spiritului sfințeniei prin credință în Cristos; totuși el poate permite ca invidia și cearta să stăpânească în inima sa, și poate urî pe fratele său, chiar dacă în exterior nu încalcă nici o lege și este apreciat între oameni. Totuși, unul ca acesta este ucigaș în inimă (1 Ioan 3:15), chiar dacă se reține de la violență exterioară din respect față de opiniile altora sau din frica de consecințe. Cine va nega că unul ca acesta, datorită luminii de care s-a bucurat, poate avea mai mari dificultăți de biruit în reformarea caracterului său, decât ucigașul mai rău, dar ignorant? Cui i se dă mult în ceea ce privește cunoștința, ocazia etc., aceluia i se cere mult (Luca 12:48). Judecata va fi potrivit cunoștinței și capacității de a face corect — o recompensă de răsplătire dreaptă.

Ordinea aranjamentului divin În PRIVINȚA RĂSPLĂTIRII

Numai întârziatul și alienatul mintal sunt în întuneric total. Toți ceilalți au avut cel puțin o conștiință și puțini au fost fără speranță de răsplată urmând ce le dicta aceasta, deși, cum zice sf. Pavel, ei erau fără nădejde și fără Dumnezeu în lume. Ei erau fără singura nădejde reală — Evanghelia (Efes. 2:12). Înainte de anunțarea speranței Evangheliei vieții veșnice, și de preumbrirea acesteia în Israel, speranța lumii în general era numai pentru răsplățile prezente ale dreptății. Și nici o altă speranță n-a fost oferită în mod clar, nici chiar lui Israel, cu toate că pentru ei au fost aluzii și preumbriri ale Speranței Evangheliei, cum a fost și în făgăduința dată în Eden — că Sămânța femeii va zdrobi capul șarpelui. Aceste aluzii de speranță au fost fără îndoială prețuite și analizate de către mințile cugetătoare; dar masele de oameni au discernut numai lecția simplă că onestitatea, dreptatea era cea mai bună politică actuală.

Dar când a venit Cristos, El „a adus la lumină viața îveșnicăș și neputrezirea îîn mod clarș prin Evanghelie” (2 Tim. 1:10). De atunci, în măsura în care oamenii au venit direct sau indirect în contact cu acea Evanghelie, responsabilitatea lor a crescut, fie că au acceptat-o sau au respins-o, i s-au opus sau au ignorat-o. După cum este scris: „Și aceasta este judecata că Lumina a venit în lume și oamenii au iubit mai mult întunericul decât lumina, pentru că faptele lor erau rele”. Ioan 3:19.

Aranjamentul Divin în privința răsplătirii pare să aibă în general o ordine, astfel că potrivit acestuia răsplățile și pedepsele urmează în mod natural, ca rezultate al ascultării sau neascultării de lege. Totuși, în cazul atât al răsplăților cât și al pedepselor, câteodată Dumnezeu trece peste această ordine, ca de exemplu, când înalță Biserica cu Cristos, Capul lor, la natură divină, Împărăție și slavă; și când aduce asupra lui Satan și a urmașilor săi distrugere rapidă la sfârșitul Veacului Milenar.

Metodele Sale extraordinare au fost manifestate ocazional în trecut; și anume, în distrugerea lumii prin potop, în distrugerea Sodomei și a Gomorei, în încurcarea limbilor la Babel și în alte exemple minore. Dar acestea sunt manifestări speciale și excepționale atât ale mâniei cât și ale harului Său.

O estimare dreaptă a lucrării Domnului în judecata viitoare a lumii care se va pocăi poate fi aproximată printr-o observare atentă a lucrării Sale cu copiii Săi îndreptățiți și consacrați din prezent. Deși îndreptățiți, noi nu suntem eliberați de toate consecințele ignoranței sau îndărătniciei noastre din trecut. Dacă în ignoranța și îndărătnicia tinereții am contractat obiceiuri rele care au afectat sănătatea și au slăbit puterile morale și fizice, avem toate dificultățile împotriva cărora să luptăm acum, chiar dacă ne dăm seama de iertarea și ajutorul Divin.

Aceasta este ziua noastră de judecată; și judecata lumii va urma pe aceleași principii generale. Mai întâi oamenii vor fi aduși la cunoștința Adevărului, și apoi vor fi judecați în funcție de folosirea bună sau rea a acelei cunoștințe, după ce o vor primi, ca vrednici sau nevrednici de viață. Faptele bune și rele din prima lor viață, înaintea cunoașterii Adevărului, vor intra la judecată numai în ordinea naturală a caracterului retributiv al Legii morale.