Vol. 19, Mai-Iunie 2011, Nr. 4

COMPĂTIMIREA LUI DUMNEZEU FAȚĂ DE POPORUL SĂU

Căci așa zice Cel Prea Înalt a cărui locuință este veșnicia și al cărui Nume este sfânt: Eu locuiesc în locuri înalte și în sfințenie; dar sunt cu omul zdrobit și smerit, ca să înviorez duhurile smerite și să reînsuflețesc inimile zdrobite.”” Isaia 57:15 .

R 5217 W. T. W. T. 15 aprilie 1913 (pag. 115-116)

IEHOVA este Cel Înalt și Înălțat care locuiește în eternitate. Înainte de a fi făcuți munții sau dealurile, înainte de a fi creat Întâiul-născut, El este Dumnezeu. Către Moise la rugul aprins, El a spus: EU SUNT CEL CE SUNT” (Exod 3:14). Dumnezeul nostru este foarte mare, foarte înțelept, foarte înălțat. Totuși, Scripturile ne arată că este și foarte compătimitor. Este un Dumnezeu al Milei și al Iubirii.

Pasajul din care este luat textul ne spune că dacă Dumnezeu ar fi să se lupte cu omenirea, rezultatul ar fi că neamul omenesc ar fi șters din existență. Dar El Își aduce aminte că suntem țărână și are compasiune față de noi. În această privință El este diferit de dumnezeii păgânilor care sunt dominatori, aparent puși pe răzbunare asupra celor aflați sub puterea lor.

Pe lângă că este foarte măreț și înălțat, Dumnezeul nostru este compătimitor în special față de cei cu inima zdrobită și mâhnită, al căror duh este umilit, care își dau seama că sunt imperfecți, care doresc să fie în armonie cu El și să locuiască în sfințenie. De aceștia este mereu aproape — să învioreze duhul celor mâhniți, să le dea putere. El nu îi va călca în picioare, cum fac mulți puternici ai pământului cu supușii lor, ci îi va ajuta în calea cea dreaptă și va înviora inima celor mâhniți. Aceștia trebuie să știe că Dumnezeul nostru este un Dumnezeu al compătimirii, al milei și al dragostei, care Își găsește plăcerea în a le înviora inimile și în a-i aduce din nou în armonie cu El, dacă sunt dornici să se lase conduși.

Descurajarea O Condiție Favorabilă

Există deosebire între o inimă zdrobită și o inimă mâhnită. O inimă este zdrobită când este apăsată de jale și întristare; o inimă este mâhnită când are în mod continuu o întristare ascunsă, adâncă pentru fapte care nu sunt în conformitate cu dreptatea. O voință zdrobită nu este neapărat același lucru; căci sunt din aceia care au o voință zdrobită, dar care nu sunt supuși voinței Divine.

A fi pocăit înseamnă a fi cu totul supus Voinței Divine și implică o schimbare a atitudinii mintale față de păcat. Această condiție umilă și descurajată devine foarte favorabilă dacă persoana caută ajutor divin, dacă devine supusă Domnului și gata să-I împlinească voia. Aceștia cu siguranță vor primi binecuvântarea lui Dumnezeu; căci Domnul este foarte aproape de toți cei cu inima zdrobită. Pentru o astfel de persoană, drumul către o deplină consacrare este foarte scurt.

Dacă cei cu inima mâhnită se vor supune Domnului, El îi va scăpa de greutățile lor și îi va aduce într-un loc larg, cum spune profetul David (Ps. 18:19). Aceasta nu înseamnă neapărat că îi va scăpa din necazuri financiare, dar că le va da pace și odihnă, care sunt mai bune decât banii. Dacă au probleme familiale, vor găsi în El un Prieten mai bun, care poate și vrea să le ofere consolare și înviorare mai bune.

Veniți nemângâiaților, oriunde-ați fi,

Veniți la tronul milei, cu înfocare îngenuncheați;

Aduceți-vă inima rănită, aduceți-vă suferința;

Pământul nu are necaz pe care cerul să nu-l

poată vindeca.

Bucuria celor disperați, lumina celor rătăciți,

Speranța celor pocăiți, eternă și pură!

Aici vorbește Mângâietorul, tandru spunând,

Pământul nu are necaz pentru care cerul să nu

aibă leac.

Metoda Domnului de eliberare

Scripturile ne asigură că Nu este nici unul drept, nici unul măcar”. Există însă o dreptate relativă pe care Dumnezeu o poate aproba. Cei ce caută să fie în armonie cu El după toate puterile lor, care umblă pe căile dreptății și în același timp se încred în sângele prețios al Răscumpărătorului nostru — despre aceștia se spune că sunt drepți. Despre aceștia se spune: Ferice de cei care flămânzesc și însetează după dreptate, căci ei vor fi săturați.” Matei 5:6.

Această clasă va avea totuși necazuri. Scripturile ne spun că toți cei care vor duce o viață evlavioasă vor suferi (Fapt. 14:22; 2 Timotei 3:12; Romani 5:3-5). Motivul pentru care se întâmplă aceasta este că lumea merge în direcție opusă dreptății — pe calea egoismului și a mulțumirii cărnii. Citim: Dacă iubește cineva lumea, dragostea Tatălui nu este în el” (1 Ioan 2:15). Aceasta este adevărat în special în acest Veac Evanghelic, când unii umblă în urmele Învățătorului. A fost de asemenea adevărat și în Veacul Iudeu, când unii au căutat să umble în căile neprihănirii. Domnul i-a eliberat din necazurile lor, nu în sensul că i-a ferit de încercări, ci nu a permis să fie copleșiți de dificultăți.

Vrednicii din vechime au apreciat pe deplin favoarea Divină exercitată pentru ei și au acceptat cu bucurie răpirea averilor lor, ca să primească și mai departe aceeași favoare și mai mari binecuvântări în curând. Dumnezeu i-a eliberat din încercările și dificultățile lor, nepermițând ca acestea să-i copleșească. Aceasta a fost adevărat și cu privire la Domnul nostru și este adevărat și cu privire la Biserică. Dumnezeu ne scapă și pe noi din încercări și dificultăți, ca să nu fim apăsați mental de ele, cum sunt alții. El ne va susține și ne va sprijini în experiențele noastre și în final ne va scăpa de ele dându-ne o parte în Întâia Înviere.

Fiii adoptivi ai lui Dumnezeu din acest Veac Evanghelic, în special sunt asaltați de probe și dificultăți. Dacă ar cădea totuși, faptul că s-au poticnit nu-i va face să se simtă ca și cum ar merge înapoi în păcat, dacă inima lor este de felul potrivit. Chiar din contră, vor simți ca apostolul Petru, care, când alții se poticneau, a spus: Doamne, la cine să ne ducem? Tu ai cuvintele vieții veșnice” (Ioan 6:68). Poporul adevărat al lui Dumnezeu nu are dorința de a merge la altcineva decât la El. Dacă se poticnesc, își revin, se folosesc de aranjamentele Sale pentru iertare și merg mai departe. Prin aceste poticniri ei află despre slăbiciunile lor și se întăresc ca să fie tari în Domnul și în puterea tăriei Lui. Efeseni 6:10.

Un om drept nu va cădea în păcat. Cel mai mult ce i s-ar putea întâmpla ar fi să se poticnească. Sunt mai multe cauze de poticnire. Dar dacă inima este potrivită, se va ridica din nou; căci Domnul îi va arăta că a greșit și îi va arăta calea ca să-și revină. Dacă iubește dreptatea, va dori să continue să meargă către ceea ce este drept, corect, aprobat de Domnul, chiar dacă s-ar poticni de multe ori. Ps. 37:23, 24; Prov. 24:16.

Dovada favorii lui Dumnezeu

În ceea ce privește omenirea, suntem ruinați din cauza căderii. Se cuvine deci să fim foarte umili, să ne vedem micimea și condiția noastră căzută. Se cuvine să avem remușcări, să fim foarte mult împotriva păcatului, să simțim că păcatul este marea boală a întregii rase umane și că Dumnezeu nu va fi în armonie cu nimic decât cu ceea ce este drept și sfânt.

Prin urmare, toți cei care vor să fie în armonie cu Dumnezeu trebuie să se pocăiască în privința neajunsurilor lor și să aprecieze standardele Lui înalte — standardele Lui sfinte. În schimb, El îi informează pe aceștia că vor avea parte de compătimirea Sa și vor avea sprijinul Său. El apreciază atitudinea mentală în care se află; și, prin urmare, după cum spune textul nostru, este gata să învioreze duhul celor smeriți și zdrobiți. Acestora le va arăta mântuirea Sa; altora nu.

Numai cei cu mintea smerită își pot evalua starea. Dumnezeu nu numai că le va înviora duhul, dar este gata să-i ridice și să-i facă din nou fii ai Săi, cu toate binecuvântările pe care aceasta le implică. În prezent El are această atitudine față de cei smeriți și zdrobiți din prezent și întotdeauna a avut acest spirit față de cei smeriți și zdrobiți. În timpul domniei lui Cristos, această clasă smerită va avea favoarea și binecuvântarea Sa. Doar cei smeriți și zdrobiți au ocazia să devină împreună-moștenitori cu Domnul nostru.

Dumnezeu Se împotrivește celor mândri. Celor smeriți le dă har și le deschide ochii înțelegerii. Ei devin copiii Săi pentru că sunt în atitudinea de a-I primi binecuvântările și de a fi îndrumați de instrucțiunile Sale. Textul nu se aplică doar la timpul prezent, ci și la veacul viitor. Treceți, treceți pe porți! Pregătiți calea poporului! Croiți, croiți drum, dați pietrele la o parte! Ridicați un steag peste popoare!” (Isaia 62:10). Aceste cuvinte sunt intenționate să indice pregătirile pentru Veacul care vine. Nu este nici o prevedere pentru cei mândri, nici una pentru cei trufași, nici una pentru cei conștienți de sine — ci numai pentru cei smeriți.

Dacă Dumnezeu are aceste binecuvântări în păstrare numai pentru cei smeriți, și dacă cei smeriți sunt într-un număr mic în prezent, ce se întâmplă cu restul omenirii? Dumnezeu permite acum o influență de umilire să lucreze cu oamenii, care să-i învețe umilința și să-i facă zdrobiți în inimă. Însă aceasta va fi în mai mare măsură în Veacul viitor. Când se împlinesc judecățile Tale pe pământ, locuitorii lumii învață dreptatea” (Isaia 26:9). Toate binecuvântările vor fi peste cei zdrobiți și smeriți. Și aceasta va fi atât de evident în fața oamenilor, încât toți vor ști că s-a produs o schimbare.

Acum cei smeriți și zdrobiți sunt călcați în picioare în stradă. Cei mândri sunt fericiți. Acum fericim pe cei mândri; da, cei ce practică răutatea sunt zidiți; da, ei ispitesc pe Dumnezeu și scapă” (Maleahi 3:15). Dar în noua Împărăție, oricine se va înălța va fi smerit, și cine se va smeri va fi înălțat (Luca 14:11). Dumnezeu a prevăzut o mie de ani pentru educarea tuturor. O mie de ani poate să pară puțin pentru o asemenea lucrare, când știm că de șase mii de ani lucrurile merg prost. Dar trebuie să ținem cont că în acești șase mii de ani mulți au trăit foarte puțin — mulți au murit în pruncie.

În noua ordine a lucrurilor aceasta se va schimba și fiecare va trăi mai mult. Nu vor mai fi în el copii care trăiesc puține zile, nici bătrâni care să nu-și împlinească zilele. Căci cine va muri la vârsta de o sută de ani va fi încă tânăr, și cel ce va muri în vârstă de o sută de ani va fi blestemat ca păcătos” (Isaia 65:20). Voi face din judecată îjustițieș o linie și din dreptate un fir cu plumb; și grindina va surpa locul de scăpare al neadevărului și apele vor îneca adăpostul ascuns.” Isaia 28:17.

Atunci nu va mai fi nevoie ca unul să zică altuia, Cunoaște pe Domnul. Ci toți Mă vor cunoaște, de la cel mai mic până la cel mai mare, zice Domnul”” (Ieremia 31:34). Standardul înalt pe care Îl are Dumnezeu pentru poporul Său va fi recunoscut. Atunci toți cei care au smerenie și o stare potrivită a inimii vor veni în armonie cu Dumnezeu. Toți cei care vor refuza să vină în armonie cu Dumnezeu vor primi plata păcatului — Moartea a Doua.