Vol. 18, Noiembrie-Decembrie 2010, Nr. 1

TRECEREA MĂRII ROȘII

Exod 14:19-31

Înainte de a Mă chema, le voi răspunde.” Isaia 65:24.

R 5277 W. T. 15 iulie 1913 (pag. 216-217)

Istorisirea biblică despre miraculoasa trecere a Mării Roșii de către Israel, care mai târziu a înfrânt armata egipteană, a fost multă vreme pusă la îndoială de către agnostici, care de asemenea au pus la îndoială numărul mare atribuit israeliților — 600.000 de bărbați, ceea ce implică un total de 2.000.000 sau mai mult. Totuși, în final Biblia este triumfătoare. Traducerile greșite și neinterpretarea potrivită a figurilor de stil au fost bazele înțelegerii noastre greșite.

Profesorul Flinders Petrie atrage atenția asupra faptului că cuvântul ebraic alaf este folosit în Scripturi uneori cu referire la o mie, iar alte ori cu referire la un grup, familii sau corturi, foarte asemănător cu modul în care noi folosim cuvântul regiment cu referire la un grup de o mie de oameni, totuși adesea cu mult mai mic la număr, în special după o bătălie. Astfel înțeleasă, mărturia Iuda 74.600” ar însemna Iuda, șaptezeci și patru de familii, sau corturi, cu 600 de bărbați în total”; și astfel au pornit la drum, fiecare după familia lui, după casa părinților lui”. Numeri 2:34.

Astfel socotit, întreaga oștire a israeliților care au părăsit Egiptul — bărbați, femei și copii, ar putea fi estimată cam la 30.000. Chiar și aceasta era o oștire considerabilă, ca descendenți ai lui Iacov în ceva mai puțin de două secole. Faptul că israeliții erau foarte prolifici a fost dovedit de decretul egiptenilor care a căutat să distrugă pe copiii lor, de teamă că în cele din urmă vor întrece ca număr pe egipteni.

Necesitatea miracolelor

Un miracol nu este îm mod necesar o încălcare a legii Naturii. O minune, o întâmplare neobișnuită, indicând o intervenție a Puterii divine în afacerile umane, ar fi un miracol, chiar dacă ar fi în conformitate cu legile naturale. Dumnezeu rar face miracole dacă nu există o necesitate.

Trei drumuri ieșeau din Egipt în direcția Palestinei; dar deoarece un zid militar se întindea de la Marea Mediterană la Marea Roșie pentru a proteja împotriva armatelor invadatoare, aceste drumuri aveau acces în Egipt numai prin porți de fier puternice și păzite.

Unul din aceste drumuri ducea prin țara filistenilor, prin care ar fi fost interzisă trecerea unei trupe așa de mari de oameni. Al doilea drum ducea printr-un deșert nisipos și ar fi fost cu totul nepotrivit, neavând nici o sursă de hrană și apă. Al treilea drum a fost cel pe care au luat-o israeliții, care ducea prin regiunile muntoase ale Sinaiului, unde au găsit loc de pășune.

După moartea întâilor-născuți ai Egiptului și începutul Exodului lui Israel, au trecut câteva zile înainte de a ajunge la Marea Roșie. Între timp, Faraon și poporul său și-au revenit în mare măsură din jelirea lor. Faraon a observat că israeliții, în timp ce le-a fost dată ocazia de a părăsi Egiptul, au rătăcit de parcă erau indeciși pe ce drum s-o ia. El a tras concluzia că ei erau sătui de noua lor libertate și de călătoria lor, și că era o problemă ușoară să-i aducă înapoi. A poruncit să se închidă porțile și câteva sute de căruțe și pedestrași au fost trimiși să-i urmărească.

Între timp, israeliții trecuseră printre două lanțuri muntoase, până lângă brațul de nord al Mării Roșii — Golful Suez. Se pare că israeliții intraseră într-o îngrăditură de unde nu era scăpare. Providența divină a aranjat ca un stâlp greu de nori, sau ceață, să planeze deasupra taberei egiptenilor, în timp ce în tabăra israeliților era o lumină strălucitoare. Astfel egiptenii au fost în întârziere și israeliții au mers înainte până când au ajuns la mare și au văzut că erau împrejmuiți. Atunci au strigat către Domnul și către Moise descurajați, cerând să le fie permis să se întoarcă în robia egipteană. Preferau o predare în bune condiții mai degrabă decât un conflict.

Dar cuvântul Domnului prin Moise a fost ca poporul să se îmbărbăteze și curând vor vedea că Iehova Dumnezeu le va aduce eliberare de vrăjmași în necazurile lor. Între timp, vântul începuse să sufle dinspre nord și treptat apele s-au retras spre sud, dezvelind o margine și un banc de nisip, peste care israeliții au trecut de cealaltă parte. Egiptenii înconjurați de ceață i-au urmărit, poate fără să-și dea seama că treceau pe un pământ care de obicei era acoperit de apă.

În timp ce înaintau prin nisipul ud, egiptenii aveau dificultăți noi. Roțile carelor se afundau, caii mergeau mai încet; s-au oprit și apoi roțile s-au sfărâmat etc., până când egiptenii au început să-și dea seama ce se întâmplă și au hotărât că, în limbajul figurativ al acelui timp, Dumnezeu îi privea cu ochi răi din stâlpul de nor. Probabil că a fost ceva manifestare, cum ar fi sclipirea unui fulger. Ei au hotărât să se întoarcă și să renunțe la urmărire. Între timp, direcția vântului s-a schimbat și acum venea dinspre sud. Înainte de a se putea salva, apa a venit peste ei; erau într-o mlaștină și repede au fost înfrânți.

Nu există nimic în această relatare care să zdruncine credința. Rapoartele Guvernului Statelor Unite arată că apele Lacului Erie au avut o variație de cam 4,5 m la Toledo, din cauza schimbării vântului și fără vreun uragan special. Lucrul care ne-a zdruncinat credința în trecut a fost afirmația că Marea a constituit un zid de fiecare parte a israeliților în timp ce treceau. Dar cuvântul zid în sensul său cel mai larg înseamnă numai baricadă. În același sens am putea spune că Statele Unite au Oceanul Atlantic ca un zid protector de o parte și Oceanul Pacific de cealaltă.

Astfel vedem că dacă Biblia este interpretată cu cât de cât bun simț, ea este cu totul rațională. Tot mai mulți studenți ai Bibliei află nu numai despre caracterul ei rațional, dar și despre comoara ei de bogăție în cunoștința și înțelepciunea de Sus.

Îngerul Domnului

Stâlpul de nor, sau ceață, care dădea lumină pentru israeliți noaptea, dar întuneric pentru egipteni, se spune că era Îngerul Domnului, sau ca și cum Îngerul Domnului ar fi fost în el. Trebuie să avem în minte sensul larg al cuvântului înger. Înseamnă mesager. În general ființele spirituale sunt mesagerii lui Iehova în rânduielile omenești. Câteodată însă ființele umane sunt mesagerii Lui, ca, de exemplu, apostolul declară că toți cei din poporul consacrat al lui Dumnezeu sunt ambasadorii, slujitorii, servitorii lui Dumnezeu.

Dar cuvântul înger este folosit din punct de vedere scriptural într-un sens încă și mai larg — semnificând exercitarea Puterii divine în legătură cu rânduielile omenești. Astfel sf. Pavel scrie că Dumnezeu face îngerii Săi vânturi și slujitorii Săi o flacără de foc” (Evrei 1:7). Astfel, de exemplu, mesagerul Domnului a lovit armata lui Sanherib cu moartea, așa cum această lecție relatează că a fost lovită armata lui Faraon.

Puțin contează dacă Scripturile se referă la forțele folosite ca fiind îngerul Domnului, sau dacă ele vreau să spună că îngerul Domnului a supervegheat și a folosit forțele care au acționat. Efectul ar fi același în fiecare caz. Puterea lui Dumnezeu ar fi la fel manifestată, fie direct prin elementele naturii, fie prin intermediul unei ființe spirituale, comandând forțele naturii în numele și puterea lui Iehova.

Există lecții valoroase pentru creștin în legătură cu manifestările Puterii divine în interesul Israelului tipic. Aceste lecții sugerează că același Dumnezeu nu este mai puțin dispus și mai puțin capabil să elibereze pe israeliții spirituali din robia lor sub păcat și sub Satan, și nu este mai puțin capabil de a le da o cale de scăpare, chiar prin mările sângeroase ale greutăților.

Există de asemenea o lecție pentru noi în ceea ce privește interpretarea Cuvântului lui Dumnezeu. Deoarece vedem că acesta începe să ni se deschidă tot mai mult, cu claritate, simplitate, frumusețe, să ne crească credința în Dumnezeu și în revelațiile pe care El le-a făcut prin profeții din vechime, ca și prin cuvintele lui Isus și ale apostolilor inspirați.

După cum Dumnezeu aranjase deja afacerile Israelului înainte ca ei să-și cunoască greutățile și să înțeleagă că erau împrejmuiți din toate părțile, tot așa, același Dumnezeu a știut dinainte toate greutățile noastre și a făcut aranjamente pentru ușurarea și eliberarea noastră, și El așteaptă de la noi numai să apreciem situația și să-L chemăm prin credință. Înainte de a Mă chema, le voi răspunde.” Alt gând este că uneori ajungem la capătul tuturor posibilităților omenești. Atunci, și nu mai înainte, ar trebui să ne aplicăm nouă înșine cuvintele lui Moise: Stați pe loc și veți vedea eliberarea pe care v-o va da Iehova”.