Vol. 7 Septembrie-Octombrie 2000 Nr. 6

ADUNAREA DE ÎNTREBĂRI — CONVENȚIA DIN OAKLAND

(Condusă de fr. Russell)

R 5728 W. T. 15 iulie 1915 (pag.216-220)

Întrebare — Noi, Biserica, primim partea deplină în ungere instantaneu sau treptat?

Răspuns — Expresia „ungere cu Spirit” este ușor diferită de expresia „concepere de Spirit”. Ideea legată de cuvântul „concepere” este aceea a unei lucrări instantanee, în timp ce ideea legată de cuvântul „ungere” este o lucrare mai treptată. Noi ne aflăm sub procesul ungerii de când intrăm în familia Domnului, de când suntem recunoscuți ca membri ai familiei lui Cristos și primim un loc în compania glorioasă a Preoților Regali. Știm că unii nu reușesc să obțină o ungere deplină. Unii dintre aceia care au fost primiți în modul potrivit și concepuți de Spiritul sfânt nu vor reuși să fie unși pe deplin, și de aceea nu vor reuși să fie din Clasa Preoțimii Regale. În schimb ei vor fi din Clasa Marii Mulțimi. De aceea noi credem că expresia „ungerea Spiritului” trebuie să includă acea dezvoltare ce înmoaie și maturizează, care vine pe măsură ce creștem în har și cunoștință, și nu numai atunci când am fost unși (concepuți) să intrăm în familia lui Dumnezeu.

________________________

Schimbarea membrilor picioare unul câte unul

Întrebare — Există vreo scriptură care arată că membrii picioare ai lui Cristos vor fi schimbați toți deodată?

Răspuns — Noi credem contrariul — că în loc ca toți membrii picioare să fie schimbați deodată, aceasta se va desfășura treptat. Unul poate fi schimbat în această noapte, altul mâine etc.; și totuși se poate spune că schimbarea este deodată în sensul că totul este în timpul Secerișului, toți la sfârșitul veacului. Schimbarea unora va fi la sfârșitul perioadei de Seceriș. Din punct de vedere individual, va fi o persoană după alta. Apostolul spune, „Nu toți vom adormi, dar toți vom fi schimbați” (1 Cor. 15:51); deoarece „nu pot carnea și sângele să moștenească Împărăția lui Dumnezeu”. Schimbarea noastră va fi „într-un moment, într-o clipire de ochi”. Nu va fi o schimbare treptată pentru persoană, ci una instantanee. În loc să dormim cum au făcut sfinții din trecut, când ne va veni timpul să murim schimbarea noastră va fi instantanee. Psalmistul profețind spune: „Eu am zis: «Sunteți dumnezei, toți sunteți fii ai Celui-Prea-Înalt. Dar veți muri ca un om»” (Psa. 82:6-7); și noi înțelegem că această scriptură se referă la procesul morții care vine peste toată Biserica, la fel ca și peste lume în general. Noi suntem Noi Creaturi și de aceea este expresia că vom „muri ca niște oameni”. Cum mor oamenii, așa vom muri și noi. Oamenii în general nu mor în cete; astfel noi credem că ar fi ciudat ca mulți dintre noi să moară deodată. Lumea nu va discerne nici o diferență între moartea noastră și moartea altor oameni.

__________________________

Jertfa pentru păcat făcută de Marele Preot

Întrebare — Pentru ce păcate suferă Biserica?

Răspuns — Membrii Bisericii suferă pentru orice păcate ale cărnii de care nu se pocăiesc în mod cuvenit și nu le îndreaptă în mod cuvenit. Apostolul spune că dacă ne-am judeca pe noi înșine, dacă ne-am pedepsi, ne-am corecta, n-am fi judecați de Domnul. Dacă am fi deplin atenți la aceste lucruri, n-ar trebui să fim pedepsiți de Domnul. Când El găsește că este necesar să facă ceva cu noi, o face ca să nu fim condamnați cu lumea.

Întreaga lume este într-o stare condamnată. Dumnezeu alege pe unii care vor fi îndreptățiți la viață veșnică pe plan spiritual. Dacă suntem credincioși nu va fi necesar ca Domnul să ne pedepsească, ci mai curând să ne încurajeze și să ne ajute. Aceasta nu înseamnă că nu vom avea încercări și dificultăți, ci înseamnă că dacă noi înșine ne pedepsim nu vom fi pedepsiți de Domnul pentru păcatele noastre, pentru slăbiciunile cărnii noastre pe care le-am fi putut evita și pentru care suntem responsabili într-o anumită măsură.

Nu trebuie să presupunem că o Nouă Creatură ar păcătui cu voia. Dacă ar păcătui astfel, n-ar mai fi Nouă Creatură. S-ar întoarce, ca și scroafa care a fost spălată, să se tăvălească în mocirlă. Păcatele pentru care Noua Creatură ar suferi ar fi acele păcate ale cărnii pe care le-ar fi putut evita și pe care nu le-a îndreptat. Aceste suferințe i-ar da o apreciere mai bună a datoriilor sale; ele l-ar disciplina pentru binele lui.

Dar poate nu acesta este gândul celui care întreabă. El poate vrea să spună: „Ce are Biserica de-a face cu Jertfa pentru păcat?” Biserica nu are nimic de-a face cu Jertfa pentru păcat, ca Biserică. Domnul Isus este Cel responsabil pentru toată problema. În tip nu preoții subordonați au făcut jertfa, ci marele preot. Așa că Domnul Isus a fost Cel care S-a jertfit pe Sine. El ne jertfește pe noi ca membri ai Săi, dar nu face aceasta contrar voinței noastre. Noi dorim să ne sacrifice ca părți din El, ca astfel să putem avea o parte în „suferințele lui Hristos și slăvile care” vor urma. Doar meritul Său este cel care dă virtute sacrificiului nostru.

De aceea, întreaga responsabilitate este în mâinile Marelui Preot, Domnul nostru. Noi avem parte cu El în Jertfa pentru păcat a lumii, ca membri ai Săi. Participăm în suferințele care sunt socotite ca suferințe ale Sale. Voi și cu mine nu putem fi ispășire pentru păcate prin suferințele noastre — nici pentru propriile noastre păcate, nici pentru ale altora. Aceasta este cu totul în mâinele Domnului.

((502))

____________________________

Suferințele creștinilor sunt supravegheate divin

Întrebare — Suferințele pe care le-am avut înainte de a veni la Adevărul Prezent ne sunt de folos nouă ca creștini?

Răspuns — Nu știu ce are în minte cel care întreabă. Întrebarea pare să implice că el se referă la o clasă care sunt deja creștini. Dacă acesta este gândul și dacă el se referă la suferințele pe care le avem ca creștini înainte de a primi lumina Adevărului Prezent, aș spune, „da”. Toate suferințele unui creștin sunt sub supraveghere divină, și cred că mulți dintre noi, înainte de a veni în Adevărul Prezent, am avut anumite experiențe de încercări și dificultăți care ne-au adus o mare binecuvântare și ne-au pregătit să primim Adevărul. Am cunoscut mulți care mi-au spus experințele lor în această direcție. Ei erau atât de implicați în afaceri încât nu și-au făcut timp să studieze Adevărul.

Am cunoscut un domn care se ocupa de comerțul cu alimente, de exemplu. El era creștin și a cumpărat cele șase volume de Studii în Scripturi. Dar nu și-a putut face timp să le studieze. N-a înțeles că cea mai mare afacere din lume este aceea a Domnului. Comerțul cu alimente era cea mai mare afacere a lui până atunci. Domnul, plin de har, l-a lăsat să-și rupă piciorul. El a trebuit să rămână liniștit până ce oasele s-au sudat. Mi-a spus mai târziu că repausul forțat a fost cel mai bun timp din viața lui, pentru că a citit cele șase volume. Înainte de aceasta niciodată nu avea timp; după aceea întotdeauna a avut timp.

La fel a fost și cu o anumită soră. Această soră mi-a spus într-o zi: „Eram tare nedumerită odată de ce a lăsat Domnul ca mâinile mele să se deformeze de reumatism. Până atunci am fost foarte activă, am împletit, am cusut sau am făcut altceva. Apoi mâinile mele s-au deformat de reumatism, după cum le vezi. N-am putut să împletesc sau să cos sau să fac altceva; mâinie îmi erau nefolositoare. În final am aflat că dacă mă străduiesc, mă pot descurca să întorc paginile unei cărți; și am început să citesc. După ce am citit un timp, mi-a venit gândul: Dumnezeu a lăsat ca mâinile tale să se deformeze așa încât să poți citi”.

Acestea sunt unele căi prin care diferite persoane din poporul Domnului au fost binecuvântate și ajutate să vină în Adevărul Prezent. Dumnezeu are un anumit mod de a proceda cu copiii Săi. Dacă suntem ai Lui, atunci următorul lucru este să fim pe deplin supuși voinței Lui și să fim bucuroși să urmăm providențele Sale.

___________________________

Întrebare — Se manifestă spiritul Babilonului dacă prezentăm Foto-Drama într-o sală de cinema după ce acolo s-a prezentat producția obișnuită?

Răspuns — Mie nu mi s-ar părea așa. Dacă ar fi așa, ar fi greșit să vorbești unui om despre Adevăr după ce el a auzit niște vorbe urâte. În acest fel ar părea că te învârtești în cerc. Fiecare are dreptul să-și folosească propria lui judecată. Dacă cineva dintre voi este implicat în activitatea cu Foto-Drama, să nu facă nimic care să-i rănească conștiința. Cât despre mine, aș fi bucuros, dacă aș avea ocazia, să arăt Foto-Drama la 5000 de oameni după ce au fost la o piesă obișnuită.

__________________________

publicitatea Potrivită și nepotrivită

Întrebare — Se arată spiritul Babilonului dacă se solicită de la comercianți contracte de publicitate pentru spațiul de pe anunțurile Foto-Dramei?

Răspuns — N-ar fi potrivit să se spună unui comerciant, „Faceți publicitate la noi și astfel contribuiți cu ceva la o cauză bună”. Așa ceva nu ar fi bine. Ar fi cerșire pentru cauza Domnului, un lucru pe care nu suntem autorizați să-l facem. Dar dacă eu aș fi comerciant și aș avea ocazia să pun o reclamă într-un anunț pentru Foto-Drama, aș crede că ar fi una din cele mai bune șanse de a-mi face publicitate pe care le-am avut vreodată. Aș crede că aș avea un beneficiu. Dacă pentru unul sau doi dolari ar fi posibil să-mi circule cartea de vizită peste tot în împrejurimi, aș spune: „Aceste pliante despre Foto-Drama îi vor interesa pe oameni; și în timp ce vor citi textele de la ilustrații, vor citi și despre firma mea”. Aș crede că aș avea un profit bun pentru investiția mea. Dacă cineva ar gândi că nu primește un profit bun, să nu-și pună reclama în acest pliant. Este pur și simplu o problemă de afaceri.

Solicitând reclama nu trebuie să se menționeze caracteristica religioasă. Noi nu facem aceasta deloc. Este pur și simplu afacere în ceea ce-i privește pe comercianți; și eu i-aș lăsa să facă reclamă la tot ce doresc. Faptul că noi nu permitem reclame în Turnul de Veghere nu înseamnă că a face aceasta ar fi rău. Nu văd nici un rău în faptul că un comerciant face reclamă produselor sale. Dacă aș publica un ziar zilnic, m-aș aștepta să vând spațiu pentru publicitate în ziarul meu.

Un frate care este proprietarul unui ziar m-a consultat puțin în legătură cu publicitatea. El a spus că în împrejurimi comercianții erau obișnuiți să-și facă publicitate, și unii dintre cei mai buni clienți erau comercianți de băuturi tari și tutun. I-am spus că nu aș pune nici o reclamă pentru băuturi. Aș pune reclame pentru pantofi, haine, alimente sau obiecte de uz casnic, și aș solicita astfel de reclame dacă eu aș conduce un ziar. Nu văd nimic rău în reclame sau în ziare. Nu aș vedea nimic rău în a pune șase sau opt pagini de reclamă în Turnul de Veghere, dacă articolele cărora le-aș face reclamă ar fi mărfuri pe care toți ar vrea să le cumpere. Dar, deoarece Turnul de Veghere intră în casă și mă reprezintă pe mine într-un mod deosebit, vreau să folosesc tot spațiul pentru chestiuni religioase — nu însă din cauză că reclamele ar fi rele.

((503))

Odată am pus în Turnul de Veghere un anunț despre Grâul Minune. Mulți dintre voi l-ați văzut. Noi credem că am făcut bine punând acest anunț. De asemenea am pus un anunț despre un fel de fasole și unul despre ceva bumbac special. Unii dintre prieteni au beneficiat de fiecare din aceste anunțuri. De asemenea, recent am pus o notiță despre un tratament pentru cancer. Am primit sute de scrisori de la prietenii Adevărului, și sute de la alții; și mulți au scris că au obținut rezultate bune. Într-o anumită măsură aceasta a ajutat ca Adevărul să înainteze. Oamenii au văzut că noi nu încercăm să le luăm banii, au văzut că noi încercăm să le facem bine și au devenit interesați.

____________________________

Întrebare — Se arată spiritul Babilonului dacă se cooperează la metodele promulgate de la sediul A. I. S. B., Brooklyn, fără a analiza îndeaproape acele metode?

Răspuns — Cred că fiecare ar trebui să-și folosească propria judecată în acest lucru. Dacă cineva a fost foarte rău „înțepat”, el trebuie să se păzească foarte bine. Dacă n-a fost „înțepat”, în mod potrivit nu s-ar păzi așa bine. Este foarte potrivit să vă folosiți propria judecată în această chestiune. În ceea ce privește centrul de la Brooklyn și propria mea identificare cu lucrarea de acolo, dați-mi voie să spun că totul este sub supravegherea mea. Nimic nu iese de acolo contrar conștiinței mele. Dar voi trebuie să vă folosiți conștiința voastră. Deși sunt mulți frați înțelepți și capabili la biroul din Brooklyn, totuși prin aranjamentul prezent ei sunt ajutoarele mele sub supravegherea mea generală cât timp trăiesc. Acesta a fost aranjamentul făcut când am predat proprietatea mea Societății, cu ani în urmă. Aceasta se aplică și la lucrarea Societății în țări străine.

___________________________

Adevărata definiție a Babilonului

Întrebare — Dacă de la sediul A. I. S. B. se vor promulga metode neînțelese sau neaprobate de noi, să aplicăm Apoc. 18:4: „Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu ...”, și dacă da, cum?

Răspuns — Cred că dacă se poate arăta că A. I. S. B. este o parte din Babilon, noi toți trebuie să ieșim din ea. Dacă toți ieșim de aceeași parte, atunci unde vom fi? Cred că vom fi destul de apropiați unul de altul dacă toți ieșim de aceeași parte.

Cuvântul „Babilon” înseamnă „confuzie”, iar în Apoc. 18:4 este folosit în legătură cu amestecarea lucrurilor lui Dumnezeu cu cele ale oamenilor. A existat un timp când în întreaga Europă împărățiile erau foarte mult sub influența Bisericii Romano-Catolice. Într-o anumită măsură acele împărății au venit sub influența creștinătății — în măsura în care a existat creștinism în Biserica Romano-Catolică.

Este bine să accentuăm că a existat un timp când Biserica Romano-Catolică era singura biserică din lume și când oamenii nu știau ceva mai bun decât să fie în ea și din ea. Altfel unde să fi fost? Apoi a venit un timp când oficialitățile bisericii, cei care erau mari în conducerea bisericii, s-au asociat cu Imperiul Roman, iar Biserica Romană a devenit succesorul lui. Apoi biserica din Roma a început să stăpânească națiunile și să le spună oamenilor dintr-un principat sau altul: „Regele vostru nu este în armonie cu noi. Puteți să alegeți pe altul”. Apoi era o revoluție. Papa și Biserica Catolică erau în spatele acestor schimbări. Acesta este modul în care a început. Așa a avut loc căsătoria ilicită dintre biserica nominală și lume.

În multe națiuni europene aceasta s-a schimbat acum treptat. În unele, biserica și statul sunt complet separate. Dar această schimbare nu s-a făcut în Austro-Ungaria. Oamenii sunt sub controlul strict al Bisericii Romano-Catolice. Biserica este implicată în toate. În Marea Britanie reprezentanții Bisericii Angliei stau în Parlament, ca parte din guvern. Episcopii bisericii sunt membri ai Camerei Lorzilor. În Germania și Suedia este foarte asemănător. Guvernarea lor și guvernarea lui Dumnezeu sunt legate împreună în mințile oamenilor.

Dumnezeu numește această stare de lucruri Babilon — pretinsa Biserică a lui Cristos fiind căsătorită cu guvernele lumești. Acestea au fost numite din greșeală guverne creștine. Ele nu sunt creștine. Uitați-vă la condițiile prezente din Europa. Guvernele care sunt în război nu manifestă Spiritul lui Cristos. Există creștini în toate aceste guverne, dar guvernele înseși nu sunt creștine. Biserica nominală este responsabilă pentru această stare de lucruri. Situația a deformat atât de mult mințile oamenilor încât gândesc că cursul prezent este cel bun. Ei cred că Cristos domnește acum. În mințile lor domnia regilor și parlamentul reprezintă pe Dumnezeu pe pământ. Domnul ne vrea separați de toate acestea.

Există încă un mod în care se manifestă spiritul Babilonului; de exemplu, în Bisericile protestante — metodiste, baptiste, presbiteriene etc. Ei satisfac dorințele spiritului lumesc. Ei iau în seamă pe bogați, încercând să lucreze cu ei și să-i pună în poziții în biserică. Astfel ei recunosc banii mai presus de spiritualitate. În multe cazuri banii conduc biserica. Nu aceasta este baza pe care operează adevărata Biserică. Există un sistem în legătură cu toți, chiar și în Biserica Baptistă, cea mai liberală dintre toate.

Baptiștii vor spune: „Noi nu suntem în robie; noi nu avem control eclesiastic”. Nu-și dau seama că spiritul Babilonului a pătruns în biserică. Să presupunem că avem aici o adunare de baptiști. Ca adunare, ei numesc propriul predicator și se ocupă de afacerile lor. Un anumit predicator, fratele A, este numit să le servească. Dar el trebuie să fie rânduit ca pastor al acestei adunări. Deci ei trimit după alți predicatori baptiști — să zicem fratele B, fratele C și fratele D pentru a-l rândui. Dar fratele A nu stă foarte bine cu predicatorii chemați să facă rânduirea. Așa că ei spun: „Noi nu-l vom rândui pe fratele A; el nu este potrivit”. Și congregația întreabă: „Nu-l puteți rândui?” Atunci ei răspund: „Noi nu avem nimic împotriva fratelui A, dar nu-l vom rândui”. Așa că vedeți că predicatorii au conducerea, iar oamenii nu știu.

((504))

Baptiștii vă vor spune că predicatorii n-au autoritate deloc. Dar baptiștii nu pot face nimic fără aprobarea predicatorilor; ei par să nu știe aceasta. Predicatorii dețin o putere pe care Dumnezeu n-a pus-o acolo. Dumnezeu n-a autorizat niciodată pe nici un om să meargă și să rânduiască pe alt om pentru a predica Evanghelia. Dumnezeu face rânduirea și biserica trebuie să decidă, după judecata ei cea mai bună, pe cine rânduiește sau cheamă Domnul ca pastor. Toată această rânduire de la oameni este babilonie, un fel de mecanism pentru a controla oamenii. Totul se face ca în politică.

Totuși, baptiștii sunt cei mai liberi dintre toate sectele așa-zise ortodoxe. Oamenii din Biserica Metodistă aproape că nu au libertate, cu excepția privilegiului de a da bani. Aceasta este principala libertate de care se bucură ei. Episcopii conduc în cooperare cu bătrânii din prezidiu. La fiecare conferință anuală bătrânul conducător și episcopul fixează care predicator să meargă aici și care dincolo. Predicatorul care nu sprijină pe bătrânul conducător va merge într-un loc la țară unde se plătește doar 400 $, în timp ce unul care îl sprijină, deși nu este mai capabil, va fi trimis într-un loc unde se plătește 1000 $ sau mai mult. Mai mulți predicatori metodiști mi-au spus aceasta. Ei se plâng, dar, cu toate acestea, ei nu vreau să-și piardă locul de muncă. Aceasta nu este libertatea cu care Cristos ne face liberi. Înțeleg că acesta este un sistem. Să vă arăt ce fel de sistem este. Episcopul controlează pe bătrânii conducători și bătrânii conducători îi controlează pe predicatori; și așa este totul până la conducătorii școlii duminicale. Au capul sau șeful lor între ei. Au un cap uman. Conferința Generală este cea mai înaltă autoritate.

Așa este și Biserica Presbiteriană, are un cap, de felul unei Adunări Generale, care decide lucrurile. Totul este în acord cu mersul acestei lumi. Simplitatea lui Cristos în general nu este practicată decât între prietenii Asociației Internaționale a Studenților Bibliei. Acolo aceasta este bine practicată și Cuvântul lui Dumnezeu este respectat. Ei învață să ia seama când lucrurile merg rău. Simplitatea problemei este evidentă pentru toți.

Odată am fost chemat de un preot al Bisericii Reformate. Voia să știe cum îmi conduc biserica. I-am spus: „Frate ——, eu nu am biserică”. El a spus: „Știi tu ce vreau să spun”. Eu am răspuns: „Și eu vreau ca tu să știi ce vreau eu să spun. Noi pretindem că există doar o singură Biserică. Dacă tu aparții acelei Biserici, atunci aparții de Biserica noastră”. S-a uitat la mine surprins. Apoi a spus: „Tu ai o organizație; câți membri sunt acolo?” Am răspuns: „Nu pot să-ți spun; noi nu ținem nici un registru cu evidența membrilor”. „N-aveți nici o listă de membri?” „Nu. Nu avem nici o listă; numele lor sunt scrise în ceruri”. El a întrebat: „Cum faceți alegerile?” Am spus: „Anunțăm o alegere; și oricare sau toți din poporul lui Dumnezeu care sunt consacrați și se întâlnesc în mod obișnuit cu această grupă sau adunare pot avea privilegiul de a-și exprima judecata în legătură cu cei care ar fi preferința Domnului ca bătrâni și diaconi ai adunării”. „Păi”, a spus el, „aceasta-i însăși simplitatea”. Atunci am adăugat: „Noi nu plătim salarii; nu există nimic care să-i facă pe oameni să se certe. Niciodată nu facem colectă”. „Cum obțineți banii?”, a întrebat el. Am răspuns: „Ei bine, Dr. ——, dacă îți voi spune care este simplul adevăr cu greu vei putea crede. Când pe oameni îi interesează această cale, ei nu găsesc o cutiuță sub nas. Dar văd că există cheltuieli. Ei își zic în sine: «Această sală costă ceva, și văd că în pauză se servește masa gratuit pentru cei care locuiesc mai departe. Cum aș putea pune ceva bani pentru acest lucru?»” El s-a uitat la mine ca și cum ar fi gândit: „Ce, mă crezi ageamiu?” Am spus: „Dr. ——, îți spun adevărul gol goluț. Ei îmi pun această întrebare: «Cum aș putea să pun ceva bani pentru această cauză?» Când cineva obține o binecuvântare și are vreun mijloc, el dorește să-l folosească pentru Domnul. Dacă nu are mijloace, de ce trebuie să-l îmboldim?”

Dacă cineva este Student internațional al Bibliei, n-ar avea o organizație de unde să iasă. Nu poți să ieși din ceva în care n-ai intrat. Dacă cineva îmi poate spune cum a intrat în Babilon prin faptul că s-a interesat de lucrurile Societății de Biblii și Tratate Turnul de Veghere, să-mi arate cum va sări afară și eu voi sări împreună cu el.

___________________________

Preoții lui Israel au murit tipic

Întrebare — Te rog explică Evrei 9:27: „Și, după cum oamenilor le este rânduit să moară o singură dată, iar după aceea vine judecata”.

Răspuns — Poate că aceasta este explicată mai bine în Studii în Scripturi decât pot eu să-mi fac timp și să explic aici. Este dificil să explici un lucru ca acesta în trei până la cinci minute, pentru că întreaga idee a intrat în mințile oamenilor pe dos și de la coadă la cap. Toți cred că aceasta se referă la timpul când oamenii mor. Apostolul Pavel, în acea declarație din Evrei, dă o lecție despre tip și antitip. El compară lucrarea din fiecare an a preoților evrei cu lucrarea lui Cristos și arată cum acești preoți pământești intrau în Sfânta și după aceea în Sfânta Sfintelor. Preotul lua cu el sângele unui vițel, apoi al unui țap. Intra în Sfânta, și, după ce norul de tămâie trecea de al doilea văl și acoperea Capacul Ispășirii, intra în Sfânta Sfintelor care reprezintă însuși cerul.

Antitipul este că Domnul nostru Isus S-a jertfit pe Sine, reprezentat prin vițel. Vițelul L-a reprezentat pe Isus ca om; țapul a reprezentat natura umană a bisericii. Ca Mare Preot, Isus a junghiat vițelul; la botez El a oferit sacrificiul umanității Sale. Preotul tipic ducea doi pumni plini cu tămâie și o fărâmița pe focul de pe altarul tămâierii — aceea a reprezentat serviciul de trei ani și jumătate al Domnului nostru. Această ilustrație a tămâiei căzând pe foc a reprezentat calitățile glorioase ale lui Isus în timp ce El venea în contact cu încercările vieții. În fiecare situație credincioșia Lui a produs un parfum plăcut.

Când Satan a venit la El cu ispita, loialitatea Sa a fost o jertfă plăcut mirositoare pentru Dumnezeu. Când a venit la El sugestia să evite a da ceea ce a promis să dea, a pus ispita deoparte și n-a avut nimic de-a face cu ea. „Nu voi bea paharul pe care Mi l-a dat Tatăl să-l beau?” era întotdeauna sentimentul Său (Ioan 18:11). Tămâia plăcut mirositoare a mers înaintea Lui și a apărut în prezența lui Dumnezeu înainte de a-Și termina cursul la Calvar. Moartea Lui pe cruce a fost ultima bucățică de tămâie care a căzut în foc, în antitip. Apoi Marele nostru Preot a intrat pe sub văl — în moarte. El a fost părți din trei zile sub văl, înviind de cealaltă parte de văl în a treia zi. Aceasta a fost învierea lui Isus. El a înviat de partea spirituală a vălului, o ființă spirituală. Apoi, patruzeci de zile mai târziu, a stropit Capacul Ispășirii în Sfânta Sfintelor, în cer, sângele Ispășirii pentru Biserică.

((505))

Aici apostolul încearcă să facă Biserica să vadă că marele preot evreu făcuse ceva de felul acesta în tip. Marele preot evreu intra cu sânge în Sfânta Sfintelor din cortul întâlnirii. Acel sânge, în fiecare caz, a reprezentat sângele marelui preot — viața sa. Fiecare mare preot, când trecea pe sub acel văl în Ziua Ispășirii, era în pericol de a fi lovit cu moartea. Dacă el n-ar fi îndeplinit totul perfect, după cerințele Domnului, ar fi murit când ar fi încercat să treacă de acel văl, pe sub acea perdea. Tot așa, pentru Isus ar fi însemnat moarte dacă n-ar fi făcut în mod perfect voința Tatălui.

Apoi apostolul declară: „Oamenilor (oameni-preoți — este ideea) le este rânduit să moară o singură dată (tipic, trecând pe sub văl) iar după aceea vine judecata”, sau decizia. Ei și-au simbolizat moartea în sacrificiul vițelului și în ducerea sângelui lui pe sub văl. Dacă preotul n-ar fi făcut aceasta în mod perfect, murea. Vițelul a reprezentat pe preot. După ce l-a sacrificat, a trecut cu sângele lui pe sub cel de-al doilea văl. „După moarte judecata”. Aici nu se face referire la moartea omenirii, ci doar la acești preoți care-și oferă sacrificiul lor. Isus a murit, a trecut de al doilea văl și a fost înviat în a treia zi. După ce în tip marele preot și-a adus jertfa, a trecut dincolo de al doilea văl și a stropit sângele pe Capacul Ispășirii, el a ieșit și a binecuvântat poporul.

Domnul nostru Isus, Marele Preot, încă n-a ieșit să binecuvânteze poporul. Antitipul este un lucru foarte mare. Isus a trecut pe sub văl în Sfânta Cerească în urmă cu 1800 de ani. El încă n-a apărut să binecuvânteze lumea. Dar, „Se va arăta a doua oară, celor care Îl așteaptă, nu în legătură cu păcatul, ci pentru mântuire” (Evr. 9:28). Aceasta este tot ce pot spune la această întrebare în timpul limitat pe care-l pot acorda aici pentru ea.

_______________________________

Întrebare — Ajungerea la natura divină nu înseamnă ajungerea la chipul lui Dumnezeu, după care a fost creat omul la început? Cuvântul natură de aici nu are semnificația de dispoziție, caracter?

Răspuns — Nu! Omul n-a avut niciodată natura divină. Apostolul Pavel subliniază, discutând despre acest subiect al naturilor, în legătură cu învierea, că unul este trupul peștelui, altul al animalului, altul al păsării și altul al omului. Peștele nu are același fel de trup cum are pasărea. Toți cunoaștem diferența. Trupul peștelui, al păsărilor și al animalelor, sunt toate diferite.

Apoi vine omul, superior tuturor ființelor pământești. Apostolul ne atrage atenția și asupra formelor de existență mai înalte; el ne atrage atenția asupra altui plan de viață. El arată că omul, cea mai înaltă dintre creaturile pământești, este mai prejos decât cea mai prejoasă ființă spirituală. Ne spune despre îngeri, stăpâniri, puteri și despre natura divină, cea mai înaltă dintre toate. Ființa umană perfectă este Dumnezeu manifestat în carne. Este atât de aproape de natura divină cât este posibil pentru o ființă umană. Ea reprezintă natura divină cât este posibil de aproape pentru o ființă umană. Îngerii sunt de asemenea după chipul sau asemănarea lui Dumnezeu; heruvimii și serafimii tot așa, deși pe o treaptă mai înaltă decât omul. Cea mai înaltă dintre toate este natura divină. Inițial numai Dumnezeu a avut această natură. Și acest fel de natură spirituală pe care o are Dumnezeu a dat-o și lui Isus la înviere, ca o răsplată pentru credincioșia Sa. Isus n-a avut-o înainte de a deveni om; dar după cum Tatăl are viață inerentă, adică, viață în Sine, nu o viață venită din hrană și apă, „... tot așa a dat și Fiului să aibă viața în Sine” (Ioan 5:26). Noi nu putem înțelege acel fel de viață. Eu nu pot să-mi imaginez cum Dumnezeu poate da o viață care nu are nevoie să fie susținută de nimic. Voi niciodată n-ați avut vreo experiență de genul acesta. Nici eu n-am avut. Ca să-l putem înțelege pe deplin pe Dumnezeu ar fi trebuit să fim atât de mari ca și El.

Vedem diferența dintre a prinde și a înțelege. A înțelege înseamnă a cuprinde totul. A prinde înseamnă a atinge sau a percepe. Voi și cu mine putem prinde ideea, sau putem percepe ideea despre Dumnezeu, dar nu foarte bine pentru că noi suntem atât de mici și El este atât de mare. Noi nu putem înțelege pe Dumnezeu. Putem doar să-L atingem sau să percepem ideea despre existența Lui.

Apostolul a stăruit asupra acestui fapt; el a prins, sau a atins pe Dumnezeu, după cum și Dumnezeu l-a prins sau l-a atins pe el. Dumnezeu a pus mâna pe noi, a venit în atingere cu noi. Nu noi venim în contact cu Dumnezeu și zicem, „Îl vom lua pe El ca Dumnezeul nostru”. El ne-a atins și ne-a spus despre aranjamentul Său pentru noi. Noi am răspuns la aceasta; ne-am gândit cât de minunat este că El ne are în vedere. Deci, noi încercăm să prindem ideea de ce suntem atinși de Dumnezeu. Omul n-a fost creat după chipul lui Dumnezeu în sensul că este de natură divină, care natură este mult deasupra heruvimilor și serafimilor, în timp ce omul este puțin mai prejos chiar decât îngerii.

_____________________________

Întrebare — Nu poate fi aplicat Apoc. 7:9-17 la lumea mântuită, mai degrabă decât la o clasă a Marii Mulțimi? Nu este un pericol serios în învățătura că va fi o clasă a Marii Mulțimi pe plan spiritual și că acei cărora le lipsește o profundă apreciere a chemării de sus și o consacrare spre ea vor fi totuși mântuiți?

Răspuns — Ar fi foarte periculos pentru orice persoană care nu înțelege un lucru să-și permită să-l dea altora ca învățătură. Cel care întreabă evident nu înțelege acest subiect și aceasta scurtează răspunsul. Când lăsăm un subiect așa cum îl spune Domnul, îl avem corect. „Prorocul care are un vis să istorisească visul acesta; și cine a auzit Cuvântul Meu să spună întocmai Cuvântul Meu” (Ier. 23:28). „Noi vorbim ce știm” (Ioan 3:11). Acesta este privilegiul pe care intenționăm să-l avem până la moarte. Nu-i așa?

_______________________________

„Va veni și se va împlini negreșit”

Întrebare — Ce înseamnă Habacuc 2:3? „Căci este o viziune al cărei timp este hotărât, se apropie de împlinire și nu va minți; dacă întârzie, așteapt-o, căci va veni și se va împlini negreșit”.

Răspuns — Aceasta este explicată pe prima pagină a fiecărui număr al Turnului de Veghere. Dumnezeu a pregătit o mare viziune în Cuvântul Său, o mare descoperire. Aceasta este o ilustrație, ca să spunem așa. El a dat această ilustrație a planului Său mai mult sau mai puțin clar prin profeți și prin Lege. Jubileele au prefigurat restabilirea pentru toată lumea. Alte trăsături ale Legii, cum sunt jertfele Zilei Ispășirii etc., au ilustrat alte trăsături ale planului lui Dumnezeu. Paștile au reprezentat de asemenea alte trăsături. Aceste ilustrații au fost toate armonizate într-o mare ilustrație sau imagine — marele plan al lui Dumnezeu, de binecuvântare a omenirii.

((506))

„Toate familiile pământului vor fi binecuvântate în sămânța ta” i-a spus Dumnezeu lui Avraam (Fapt. 3:25). Toate acestea au format marea viziune sau ilustrație pe care Dumnezeu Și-a propus s-o dea poporului Său.

În măsura în care noi ajungem să avem mintea lui Dumnezeu, putem înțelege tot mai clar ce înseamnă aceste lucruri. Cea mai importantă parte a ilustrației a fost că Mesia va veni și că El Își va stabili împărăția. Toate aceste pomisiuni sunt părți ale acestei mari imagini sau viziuni. Împlinirea ei ar părea că întârzie mult. Înseamnă aceasta că Dumnezeu a uitat acea promisiune făcută lui Avraam? pare să întrebe profetul. Uneori părea ca și cum Dumnezeu uitase de ea. „Dar”, declară profetul, „va veni și se va împlini negreșit”. În realitate nu întârzie. Uneori poate că ne așteptăm să vedem mai mult decât vedem. Poate ne-am așteptat să vedem până acum mai mult din strâmtorare asupra lumii. Anul 1915 este trecut mai mult de jumătate și mă îndoiesc că vom vedea tot ce ne-am așteptat în acest an. Se pare că noi am încerca să grăbim împlinirea viziunii.

Dar viziunea este totuși pentru un timp stabilit; și nu trebuie să renunțăm la ea. Noi ne încredem în aranjamentul lui Dumnezeu. N-a fost calea Domnului să se termine totul în octombrie 1914. Nu știu câte se pot întâmpla de acum și până în octombrie 1915. Dacă ar fi să presupun, n-aș fi în stare să văd cum se pot realiza toate așteptările noastre de acum și până în octombrie 1915. Sper să se realizeze. Voi aștepta mai mult decât până în octombrie 1915 dacă este necesar. Viziunea este sigură. Toate aceste lucruri binecuvântate vor veni în mod sigur; este vorba doar despre timpul Său și despre cum înțelegem noi timpul Său. Când voi și cu mine înțelegem pe deplin aspectul principal al acestui lucru, suntem în mod sigur aproape de el. Ideea că acest mare Timp de Strâmtorare va începe aproape de octombrie 1914 a fost foarte aproape de țintă; și se desfășoară acum cu mare viteză. Nici o rugăciune pentru a-l opri nu este ascultată. Dacă începutul războiului mondial ar fi fost numai o presupunere, atunci în mod sigur ar fi fost o mare lovitură. Ar fi fost un miracol. Am fost foarte aproape de el, dacă nu chiar exact.

______________________________

Întrebare — Pastorul Russell spune: „Călătoria copiilor lui Israel prin pustiu către țara Canaanului a fost tipică pentru călătoria creștinului prin această lume de păcat către Canaanul ceresc”. Israelul tipic și-a dus toate luptele după ce a ajuns în țara Canaanului. Unde este Canaanul antitipic, cine sunt canaaniții antitipici și cum sunt ei învinși de Israelul antitipic?

Răspuns — Apostolul Pavel sugerează că toată istoria lui Israel a fost tipică pentru experiențele creștinilor (1 Cor. 10:11). Dar trebuie să fim foarte precauți; pentru că în unele cazuri ne bazăm într-o anumită măsură pe judecata noastră. Dar gândul meu ar fi că această călătorie spre Canaan simbolizează încercarea de a intra într-o relație potrivită cu Dumnezeu. Israel n-a intrat în Canaan atât de repede pe cât puteau s-o facă. Dacă ar fi avut o credință potrivită puteau să intre foarte repede. Puteau să meargă imediat de la Mt. Sinai în țara Canaanului și să aibă binecuvântarea lui Dumnezeu. N-au intrat din cauza necredinței. Deci oricare dintre noi, care a umblat printr-o stare de pustiu înainte de a veni în familia lui Dumnezeu, a umblat nu pentru că a fost necesar, ci pentru că n-a exercitat destulă credință. Nu trebuia să așteptăm 40 de ani, sau altă perioadă de timp, ci puteam să fi venit repede; prin consacrare puteam să fi intrat imediat.

Dar majoritatea au întârziat. Ca și evreii, ei n-au intrat repede. În loc de a intra prompt în binecuvântările pe care le-ar fi putut avea prin exercitare de mai multă credință, mulți au călătorit mulți ani. Iosua L-a reprezentat acolo pe Isus. Cu cât evreii Îl vor recunoaște mai reprede pe Iosua și conducerea Sa, cu atât vor trece mai repede Iordanul și vor intra în țara Canaanului. Astfel, cu cât am recunoscut mai repede că Legea nu a putut face nimic pentru noi, cu atât mai repede noi, sub Iosua (Isus), am intrat în Canaan. Când Israeliții au intrat în Țara Făgăduită, atunci au început războaiele cu canaaniții, fereziții, amoriții, hetiții, girgasiții, heviții și iebusiții. Aceștia reprezintă slăbiciunile naturii noastre umane împotriva cărora trebuie să ne luptăm și să învingem, ca să putem lua în stăpânire întreaga Țară a Făgăduinței, privilegiile pe care le avem în calitate de copii ai lui Dumnezeu.