MOMENTUL PSIHOLOGIC

1 Samuel 11:1-15

> Împăratul Saul, deși uns de Dumnezeu, a așteptat glasul poporului — Momentul său oportun și cum l-a folosit — Acceptarea lui de căre popor — Ocazii deschise pentru toți — Lecții pentru toți în experiențele lui Saul — Lecții speciale pentru Biserică, chemată de asemenea la funcție împărătească — Preoțimea împărătească — Toți oamenii vor fi făcuți iarăși regi prin domnia lui Mesia — Toți iubitorii nelegiuirii vor fi distruși.

„Cel încet la mânie prețuiește mai mult decât un viteaz și cine este stăpân pe sine prețuiește mai mult decât cine cucerește o cetate.” Proverbe 16:32.

R5635 / W. T. 15 februarie 1915 (pag. 59-61)

Israel ceruse un împărat. Dumnezeu, prin profetul Samuel, făcuse ca Saul să fie uns ca împărat. Poporul Israel se adunase și profetul lui Dumnezeu, Samuel, indicase alegerea lui Dumnezeu pentru ei. Unii din popor acceptaseră cu bucurie alegerea, dar cei mai neciopliți o refuzase, spunând cu un zâmbet batjocoritor: Cine este acesta? Care este trecutul lui ca să sperăm la lucruri mari prin el?

Părea ca și cum Domnul și planul Său dăduseră greș — ca și cum alegerea fusese nesatisfăcătoare și nu era nimic de ea. Saul n-a făcut nici o încercare de a exercita autoritate, văzând că avea un sprijin atât de șovăielnic din partea poporului. El s-a întors acasă — reluându-și viața de agricultor; dar putem fi siguri că el aștepta cu răbdare să sosească momentul oportun sau psihologic, când, cu binecuvântarea lui Dumnezeu, va intra în datoriile și responsabilitățile de împărat, pentru care fusese uns divin.

Viața de agricultor al lui Saul a continuat numai o lună, până când s-a ivit ocazia care i-a adus sprijinul întregului popor ca împărat. Amoniții, care locuiau la răsăritul posesiunilor lui Israel, erau în război cu una din semințiile lui Israel. De câtva timp asediaseră Iabesul Galaadului, până când cetatea a fost în așa lipsă acută de hrană etc., încât s-au cerut condiții de predare. Batjocura din partea generalului amonit a fost că le va cruța viața cu o singură condiție, și anume, fiecare să se supună să i se scoată un ochi, ca o rușine pentru tot poporul Israel.

S-a cerut timp pentru a decide — șapte zile. Dacă nu puteau primi ajutor în acel timp, se supuneau condițiilor. Au fost trimiși mesageri, poate la toate semințiile. În orice caz, unii au venit la locul unde stătea Saul, evident în speranța că acel care fusese ales împărat, acceptabil pentru unii, va face ceva pentru eliberarea lor. Rușinea situației a lovit direct în inima lui Saul. Israel, căruia Dumnezeu îi promisese stăpânirea țării și ajutorul Său, era în lipsă de credință și de conducere.

Saul a fost numit conducător, și momentul psihologic să conducă venise. El a ucis o pereche de boi pe care-i mâna și a trimis bucăți la toate semințiile, spunând că aceluia care nu răspundea, să devină un apărător al intereselor generale și să șteargă rușinea, i se vor tăia boii în bucăți. Aceasta era o poruncă ciudată din partea unui împărat; dar se pare că a atins punctul sensibil, căci au răspuns trei sute și treizeci de mii de oameni. Mesagerii s-au întors din Iabesul Galaadului cu asigurarea de sprijin până în ziua următoare înainte de masă ; și ei au dat răspuns asediatorilor în sensul că până la timpul hotărât ei vor ieși să facă amoniții cu ei cum vor considera mai bine — între timp așteptând o eliberare care să-i facă pe vrăjmași neputincioși în a-i vătăma.

Împăratul Saul și-a împărțit armata în trei secțiuni și acestea au venit brusc din trei părți diferite peste oștile asediatoare, punându-i pe fugă, distrugând multe vieți și eliberând pe poporul Israel. La aceasta masele de israeliți și-au dat seama că Dumnezeu le dăduse într-adevăr un împărat înțelept, pe care ei întârziaseră să-l recunoască; și ei au cerut pe cei care vorbiseră la început împotriva lui Saul, zicând: Să fie omorâți. Totuși împăratul a fost înțelept și generos și a zis: „Nimeni nu va fi omorât în ziua aceasta, căci astăzi Domnul a dat mântuire lui Israel”. Versetul 13.

Caracterul divin justificat

Amintim din nou cititorilor noștri că deși acest război și măcelărirea acelor amoniți a avut aprobarea și binecuvântarea divină, n-a însemnat, așa cum mulți dintre noi am presupus odată, și anume că acele mii de amoniți ((671)) măcelăriți în somnul lor sau în momentele lor de veghe au mers imediat în iadul teologic, să sufere acolo chin veșnic. Dimpotrivă, ei au mers numai în marea închisoare a morții, mormântul, să doarmă acolo până când, în aranjamentul lui Dumnezeu, Cristos va muri ca Răscumpărătorul lumii — și mai mult, până când la a Doua Venire a Sa, Răscumpărătorul va lua marea Sa Putere și va domni, Își va începe lucrarea de chemare înapoi din moarte a tuturor celor care sunt în mormintele lor. Ioan 5:28, 29.

Pentru a înțelege situația, trebuie să ne amintim că toți oamenii sunt sub o sentință a morții, condamnare, nevrednici de viață veșnică. Oricum toți trebuie să moară; și puțin contează dacă mor de foame, de boală, de ciumă sau de sabie. Pedeapsa spune numai: „Vei muri negreșit” — nu vei trăi cumva sau undeva. Această vedere a lucrurilor are legătură clară cu orice aparține de autorizarea războaielor de către Domnul și cu permisiunea foametei, bolii etc. În timp ce Dumnezeu a aplicat pedeapsa „plata păcatului este moartea” și astfel Și-a manifestat dreptatea, în alt mod El a pregătit manifestarea Iubirii Sale. Primul pas al manifestării iubirii a fost trimiterea Fiului Său ca Răscumpărătorul omului — să moară pentru păcatul lui Adam, sub care este condamnată la moarte toată rasa.

Totuși, Planul divin este ascuns de lume în general. Numai poporul consacrat al Domnului poate avea o înțelegere clară, prin Biblie, despre marile scopuri de iubire ale lui Dumnezeu pentru omenire. Aceștia sunt informați și sunt în stare să înțeleagă Mesajul, că în cele din urmă Dumnezeu va stabili o Împărăție care va lega puterea lui Satan, va elibera omenirea de slăbiciunile ei mentale, morale și fizice —urmările blestemului — și va restabili pe toți cei ascultători la perfecțiune deplină și la relație cu Dumnezeu.

Mari ocazii îi așteaptă pe toți

Privind în lume, înțelegem că ocaziile de progres și mărime nu sunt în nici un caz egale. Totuși, puțini bărbați și puține femei folosesc toate ocaziile de aur care le vin pentru progresul propriu și pentru a fi folositori semenilor. Toți aceștia pot lua o bună învățătură de la Saul; căci el a avut în mod natural unele trăsături bune pe care mai apoi le-a deviat sau le-a folosit greșit.

Că Saul a avut umilință este dovedit prin faptul că atunci când i s-a făcut sugestia să devină împărat, el a respins ideea vredniciei sale de acea poziție, spunând că erau seminții mai mari decât aceea din care făcea parte el, și că, chiar în seminția lui, familia sa nu era cea mai proeminentă. Apoi, când profetul Samuel a chemat poporul, pentru a se putea stabili alegerea Domnului referitor la cine să fie împărat, Saul era ascuns printre lucruri, stând printre grămezile de bagaje. El știa cum va cădea sorțul Domnului; și spre lauda lui, el n-a umblat țanțoș printre oameni arătându-se și zicând: Sigur Domnul mă va alege. Apoi, când unii din popor au murmurat că el nu era acceptabil, Saul s-a dus linișit la casa și la gospodăria sa, lăsând lucrurile să se liniștească. Astfel el a arătat răbdare și înțelepciune, precum și umilință.

Acțiunea sa următoare și conducerea armatei au arătat credința în Dumnezeu și curajul lui. Dacă Saul și-ar fi menținut aceste caracteristici, experiențele sale de mai târziu ar fi fost foarte diferite. Dar aproape fiecare tânăr și fiecare tânără când sunt în pragul vieții, precum și când sunt mai bătrâni, pot câștiga anumite lecții valoroase de durată din experiențele lui Saul.

Ar putea surprinde pe unii când vom spune că în special creștinii — poporul consacrat al lui Dumnezeu — pot învăța lecții folositoare din experiențele lui Saul. Ei, ca și Saul, au fost nominalizați de Dumnezeu, nu numai să fie împărați, ci și preoți, „o Preoție împărătească”. După cum Saul a fost uns cu ulei, tot așa Preoțimea împărătească sunt unși cu Spiritul sfânt. După cum poporul l-a respins pe Saul și el a așteptat cu răbdare timpul Domnului, tot așa poporul, omenirea, nu este gata încă pentru Domnia Preoțimii împărătești, al cărei Cap este Isus; și timpul lui Dumnezeu pentru stabilirea Împărăției n-a venit încă. Sunt necesare lecții de răbdare, de umilință și de încredere în Dumnezeu pentru ca, după ce au răbdat, să poată moșteni făgăduințele. Evr. 6:12.

Marele Armaghedon este aproape, și lumea va învăța lecții îngrozitoare cu mare preț. După aceea Împărăția lui Mesia va fi foarte populară; și ei vor zice, cum au zis în cazul lui Saul: Toți cei care se împotrivesc să fie dați la moarte. Însă Cristosul glorificat — Isus Capul, Biserica membrii Săi — vor fi foarte îndurători și se va proclama o amnistie generală pentru toți care vor dori să vină în armonie cu Împărăția.

Nu numai cei care L-au persecutat pe Mântuitorul vor fi iertați și vor fi ajutați să se întoarcă la armonie cu Dumnezeu prin El, dar și cei care au disprețuit Preoțimea împărătească și au persecutat-o fără să știe, vor fi tratați cu milă. „Iată ce zic frații voștri, care vă urăsc și vă izgonesc din cauza Numelui Meu: «Domnul să fie slăvit (noi o facem pentru binele cauzei) și să vă vedem bucuria!» Dar ei vor rămâne de rușine!”

Rușinea care va veni atunci peste toți cei care între timp s-au împotrivit alegerii Domnului pentru clasa Împărăției Sale va fi o pedeapsă suficientă. După rușine și după iertarea lui Dumnezeu pentru toți doritorii și ascultătorii, Cristosul va aduce binecuvântările „restabilirii, despre care Dumnezeu a vorbit prin gura tuturor sfinților Săi proroci din vechime” Fapte 3:21.

((672))

O lume plină de regi

Dumnezeu l-a creat pe tatăl Adam rege al pământului. Dacă el ar fi rămas loial Dumnezeului său, și-ar fi păstrat nu numai viața, sănătatea și fericirea, ci și autoritatea sa de rege peste animale, pești și păsări — conducându-le cu puteri telepatice. Călcarea de către Adam a Legământului său cu Dumnezeu, nu numai că a adus moarte și separare de Dumnezeu, ci și i-a deteriorat puterile stăpânitoare peste creaturile inferioare. Răscumpărarea îndeplinită prin moartea lui Isus va ajunge în cele din urmă la fiecare membru al rasei lui Adam, și va fi aplicabilă nu numai la restabilirea lor la perfecțiunea umană a minții și corpului, ci va cuprinde și restabilirea la puterile regești.

Într-o republică există o recunoaștere a faptului egalității oamenilor în fața legii. Într-o republică, fiecare om este un rege; și acești regi votează pentru unul dintre ei ca să fie rege-președinte, sau altfel să dețină poziția executivă de guvernare, ca slujitor al tuturor. Aceasta este o teorie, un ideal, dar cu toții știm că este mai mult sau mai puțin deficitară. Este în zadar a pretinde că toți oamenii s-au născut liberi și egali când știm că există mari inegalități de naștere, de caracter, de talent, de putere a voinței. Prin urmare, deși o republică ar fi condiția ideală pentru oamenii perfecți, aceasta numai parțial satisface cerințele cazului atâta vreme cât omul este imperfect.

Nici Împărăția lui Mesia nu va fi stabilită ca o republică. În loc de a da umanității mai multă putere și de a lăsa totul să fie rezolvat prin voința și votul popular, Împărăția lui Mesia va face contrariul. Ea va da legea, va pedepsi orice călcare a legii și le va arăta oamenilor faptul că ei nu sunt calificați să se guverneze singuri, și că de aceea Dumnezeu a decretat stabilirea Împărăției lui Mesia ca să stăpânească peste omenire, în timp ce ei sunt în stare imperfectă, și prin Restabilire să-i aducă la perfecțiune, unde vor fi capabili, cum a fost intenționat inițial, să fie toți regi; sau, dacă nu vor ajunge la acest standard, vor fi distruși ca incorigibili, iubitori ai nelegiuirii.

Desigur că programul divin pentru omenire este frumos, simplu și de o măreție sublimă! Cuprinde tot ce este de dorit. După cum declară Biblia, va fi „dorința tuturor neamurilor”. Cei ai căror ochi și urechi pentru înțelegere sunt deschise să aprecieze acest Mesaj al Bibliei au mult avantaj în toate felurile față de omul mediu din prezent. Această cunoștință este foarte folositoare pentru ei, când ajung să-și dea seama că ungerea lor cu Spiritul sfânt este cu scopul pregătirii lor ca Preoțime împărătească a viitorului și, împreună cu Isus, al aducerii la omenire a binecuvântărilor lui Iehova, pierdute prin păcat, răscumpărate la Calvar.