PORUNCA APOSTOLICĂ N-A FOST NICIODATĂ ATÂT DE SEMNIFICATIVĂ

„Noaptea este foarte înaintată, se apropie ziua. Să lepădăm deci faptele întunericului, și să ne îmbrăcăm cu armele luminii.” Romani 13:12 .

R5768 W. T. 15 septembrie 1915 (pag. 280-283)

Dintr-un studiu atent al cronologiei biblice pare foarte evident că fiecare zi din cele șase zile în care Iehova a pregătit Pământul pentru om, sfârșindu-se cu crearea omului, a fost o perioadă de șapte mii de ani. După ce a fost creat omul, Dumnezeu „S-a odihnit de toată lucrarea Lui” — în privința Pământului. Perioada Lui de odihnă a început cu ivirea celei de-a Șaptea mare Zi și de atunci a continuat. Această a Șaptea Zi va fi de asemenea o perioadă de șapte mii de ani, introducând la sfârșitul ei gloriosul Jubileu al Pământului, 49.000 de ani de la începutul orânduirii Pământului.

Această mare Zi de Odihnă a lui Iehova a fost Săptămâna de lucru a omului, ale cărei Zile au fost de câte o mie de ani fiecare. Când Apostolul Pavel a scris cuvintele textului nostru, mai mult de patru din aceste zile de o mie de ani trecuseră deja; ei se aflau în cea de-a cincea zi. Practic tot acest timp fusese o domnie a păcatului, întunericului și morții, datorită căderii omului. Astfel Sf. Pavel a putut într-adevăr spune, uitându-se înapoi, că această noapte mare de întuneric era în mare parte trecută și că ziua era aproape. Din profețiile Vechiului Testament și din minunatele revelații pe care el însuși le primise de la Domnul era asigurat că prin sacrificiul pentru om, care fusese dat de Domnul Isus Cristos, trebuia să vină o Zi glorioasă de eliberare din robia Păcatului și Morții — a șaptea Zi din marea Săptămână a omului. Despre acestă Zi de sabat glorioasă vorbește aici apostolul.

Jumătate din lunga perioadă de la căderea primilor noștri părinți fusese doar o lumină foarte neclară în privința unei eliberări a omului din blestemul morții pronunțat asupra tatălui rasei pentru neascultarea sa. Era doar slaba licărire a unei promisiuni a lui Dumnezeu că odată în viitor va face ceva pentru omenire. Mai întâi a fost o declarație către șarpe care pricinuise căderea omului, că Sămânța femeii îi va zdrobi sau îi va strivi capul, în timp ce el va zdrobi doar călcâiul acestei Semințe. Apoi acoperirea de către Domnul a goliciunii lui Adam și a Evei cu piei de animale junghiate a sugerat o viitoare acoperire dată prin moartea unui Răscumpărător necunoscut — Sămânța femeii. Mai târziu, Dumnezeu Și-a manifestat acceptarea sacrificiului unui animal de către Abel. Ceva mai târziu a venit o sugestie despre Enoh (Iuda 14-16), și mai târziu, o promisiune către Avraam, că Dumnezeu va binecuvânta toate familiile Pământului prin Sămânța lui.

Apoi a venit o realizare treptată a unui aspect din Promisiunea către Avraam, prin poporul evreu, să facă din ei, dacă se vor dovedi vrednici, o națiune care să fie purtători de lumină pentru toate națiunile și popoarele. Totuși, cu toate experiențele disciplinare pe care le-a primit Israelul, când a venit Domnul nostru Isus, cei care fuseseră sub astfel de instruire divină specială au fost, ca națiune, total nepregătiți să-L accepte ca Mesia al lui Dumnezeu. Și L-au răstignit. Totuși ei erau înaintea altor națiuni. Dumnezeu nu dăduse instrucțiuni altor națiuni, ci dăduse profeți, legi etc., poporului Israel (Amos 3:2). Dar în timp ce această națiune special favorizată nu era destul pregătită pentru lumină, reprezentată prin Domnul Isus și prin învățăturile Sale, printre ei erau unii gata să-L primească în calitate de Trimis al lui Dumnezeu, Mesia cel mult așteptat al lui Israel. Aceștia au fost „israeliții adevărați”.

CHEMAREA CLASEI „MIREASĂ”

„El a venit la ai Săi (națiunea Sa) și ai Săi nu L-au primit”. La timpul răstignirii lui Cristos, după ce Ioan Botezătorul își făcuse lucrarea și după cei trei ani și jumătate de slujire a Domnului nostru printre ei, numai cu ceva mai mult de cinci sute deveniseră ucenicii lui Isus și rămăseseră credincioși. Totuși, la Rusalii și mai târziu un număr considerabil au fost treziți, au venit în lumina Adevărului, au acceptat Mesajul Evangheliei și au primit Spiritul sfânt. Aproximativ douăzeci și cinci de mii, în măsura în care putem noi estima, au primit această transformare a inimii. Este un lucru minunat că s-au găsit atât de mulți din acea mică națiune care să-L accepte pe Mesia! Nici o altă națiune n-ar fi reușit atât de bine. După cum a dovedit istoria, mai mult de 1800 de ani au fost necesari pentru selecționarea celor rămași din cei 144.000 de Aleși dintre neamuri.

În timpul acela a fost dat Mesajul că această Chemare a Evangheliei era destinată să aleagă o clasă „Mireasă” care să fie asociată cu Mesia în Împărăția Sa glorioasă. Chemarea nu era destinată pentru toți, ci doar pentru cei care aveau urechi ca să audă și inimi ca să răspundă. Dacă ne plasăm în zilele apostolilor, ne putem gândi cum se pregăteau pentru gloria lor viitoare și se gândeau că numărul preorânduit să constituie această onorată companie ((434)) va fi curând complet. Ei s-au gândit probabil că aceste mii adunați dintre toți evreii din Palestina și din alte țări, și în special când numărul a crescut cu unii dintre neamuri despre care au înțeles că au fost acceptați mai târziu, vor constitui „mica turmă” care va fi „Mireasa” lui Cristos. Ca atare, apostolii vorbeau întruna ca și cum Împărăția era foarte aproape. Ei se gândeau că era iminentă — o așteptau în fiecare zi.

CRONOLOGIE NECLARĂ PÂNĂ ÎN ZILELE NOASTRE

Dar apostolul Pavel a arătat că anumite Scripturi nu fuseseră încă împlinite și că trebuia să fie o mare apostazie în Biserică înainte ca marea Zi a Domnului să poată veni. Biserica timpurie nu avea probabil o metodă anume prin care să poată calcula clar numărul anilor de la Adam. Problema calculării anilor, așa cum o avem noi, este o chestiune relativ modernă. În timpurile vechi fiecare națiune își avea propria ei cronologie. Ei calculau doar că erau atâția ani de când începuse o dinastie sau alta; atâția ani de la un anumit eveniment important până la primul an al domniei lui Nebucadnețar, al lui Cirus etc.

La fel era și cu israeliții. Ei spuneau, în anul cutare al domniei lui David, sau al lui Ezechia etc., s-a întâmplat cutare sau cutare eveniment. Dar nu era ușor ca aceste lucruri să se lege așa încât să se obțină un lanț corect al cronologiei. Erau anumite verigi rupte pe care Domnul nostru ni le-a dat în Noul Testament, ca să fie observate și legate „la timpul potrivit”. Astăzi avem mai multe avantaje de orice fel decât au avut ei. Scripturile evreiești erau scrise pe pergament și păstrate în anumite locuri. Era greu să fie mânuite pentru că erau scrise pe suluri mari. Persoana trebuia să ruleze pergamentul într-o direcție și în cealaltă pentru a ajunge la locul unde dorea să citească anumite profeții etc. Astăzi, nu numai că avem Biblii tipărite frumos, dar multe dintre ele au semne de referință prin care ne putem duce de la o pagină la alta. Avem de asemenea sugestii în ce privește cronologia care ne ajută să obținem un lanț clar, legat, de la crearea lui Adam până în anul acesta.

Este de asemenea adevărat că evreii au o cronologie care se numește Anno Mundi — anul lumii. Dar aceasta n-a fost aranjată până la mult timp după zilele apostolilor. Ei au gândit că merge mult, mult în urmă, până la timpul lui Adam. Apostolul Petru declară că o zi la Domnul este ca o mie de ani și o mie de ani ca o zi. Evreii nu aveau mijloace prin care să socotească cu acuratețe cronologia de la început; nu aveau mijloace prin care să-și procure informații despre acest subiect. Nu este deci surprinzător că nu erau clar informați. Domnul, fără îndoială, a lăsat intenționat lucrurile în această stare nesigură până la „timpul” Său „cuvenit” pentru descoperirea lor.

Ziua lui Cristos este acum aproape

Apostolii au spus într-adevăr în zilele lor că ziua Domnului era „aproape”. Apostolii și-au dat seama că o mare Lumină venise în lume, că sosise un moment de cotitură în istoria lumii. Dar nu era strălucirea Luminii soarelui din marea Zi Milenară. Sf. Pavel a spus că întunericul încă mai acoperea Pământul și negură deasă popoarele. Domnul Isus Însuși explicase că lumina care atunci strălucea de la El nu era marele „Soare al Dreptății”, care va lumina mai târziu peste toată lumea. Nici ucenicii lui Cristos n-au aruncat peste omenire o lumină ca lumina soarelui. Domnul nostru le-a spus ucenicilor Săi să-și pună lumina într-un sfeșnic, ca ea să poată lumina pe cei din Casă. Mat. 5:14-16.

Dar va fi necesară lumina „Soarelui Dreptății” pentru a lumina întreaga lume — Cristos și Biserica Sa în glorie. Domnul nostru a arătat că aceasta se va întâmpla la sfârșitul veacului care atunci tocmai începea — Veacul Evanghelic, așa cum acesta este în general numit, Dispensația Creștină. La începutul acestui veac El a semănat sămânța care urma să producă clasa „Mireasă”, clasa care urma să domnească împreună cu El peste lume în veacul viitor. Dar El a avertizat că inamicul, Satan, va semăna semințele erorii în câmpul de grâu al Domnului și va reuși să scoată o recoltă mare de neghină. Domnul nostru a spus de asemenea că la sfârșitul acestui Veac Evanghelic El Însuși va fi prezent și, ca marele Secerător Șef, va aduna neghina în snopi pentru a fi arsă și va strânge grâul în grânar. Vorbind despre acel timp, Învățătorul spune, „Atunci cei drepți vor străluci ca soarele în Împărăția Tatălui lor”. Mat. 13:43.

Timpul acela încă n-a venit complet. Dar Ziua aceasta glorioasă se ivește acum. Majoritatea membrilor lui Cristos sunt acum cu Domnul lor de cealaltă parte a vălului, iar lumina aurorei crește și curând Ziua va fi aici în toată glorioasa ei strălucire. Acestă lumină a aurorei ne atrage în mod mai deosebit atenția asupra cronologiei și ne ajută să vedem greșelile făcute în trecut de către cei care au încercat să aranjeze o cronologie înainte ca timpul să fi fost copt ca aceasta să fie văzută clar. Ea ne arată că s-a făcut o greșeală de o sută douăzeci de ani, iar mai târziu și alte greșeli mai mici.

Urmărind cronologia scripturală până în zilele noastre, aflăm că noi trăim acum chiar în aurora marii Zile a Șaptea din marea Săptămână de lucru a omului. Acest lucru este din abundență confirmat de evenimentele care au loc acum în jurul nostru, în toate părțile. Veacul Milenar a început deja, Ziua Domnului este acum aici — prezentă. Deci să nu dormim, ci să fim foarte treji. Pe măsură ce Ziua lui Cristos se apropia, înainte de strălucirea deplină a Soarelui, trebuiau să se întâmple unele lucruri teribile. De exemplu, acest mare război prezent, care este într-adevăr un lucru îngrozitor, a fost de mult prezis (Ier. 25:15-38; Ioel 3:2, 9-16). Pe zi ce trece crește în ((435)) volum și intensitate, și în curând se va transforma treptat în revoluție, pentru a fi repede urmată de haosul anarhiei. Marele Adversar poate pune întunericul în locul luminii — și aceste națiuni în război gândesc sincer că-I fac lui Dumnezeu un serviciu omorându-se unii pe alții.

Acum întrebarea este: se vor implica și Statele Unite? Aceasta s-ar putea întâmpla, sau s-ar putea ca țara aceasta să-și primească partea de răsplată în revoluția și anarhia viitoare. Noi atribuim toată această stare îngrozitoare întunericului care este asupra lumii prin înșelările orbitoare ale Adversarului. Dar Dumnezeu va conduce afacerile omului spre gloria Sa și spre binele final al omului, prin răsturnarea Domniei Egoismului și prin stabilirea Împărăției Sale glorioase, de Dreptate și Iubire.

„Să lepădăm faptele întunericului”, îndeamnă apostolul. Acest îndemn era potrivit în timpul Sf. Pavel. Cei care au văzut că Isus este Lumina lumii, cei care au fost luminați cu Lumina Lui și care au devenit ei înșiși lumini arzânde și strălucitoare, au putut să-și dea seama că marele întuneric ce predomină în jurul lor a fost în mare măsură rezultatul ignoranței, superstiției și neînțelegerii. Întreaga lume păgână se afla în întuneric dens. Națiunea evreiască era în întuneric, cu excepția minorității care au primit lumina. În ce întuneric se aflau evreii? Ei erau în întuneric în privința Planului lui Dumnezeu și a înțelesului Promisiunii făcute lui Avraam și Seminței lui pentru binecuvântarea lumii.

„ÎNTREAGA LUME ZACE ÎN CEL RĂU”

Toți cei care au devenit copii ai luminii, care au primit lumina din învățăturile Învățătorului sau din ale apostolilor Lui aleși și au intrat în relație de legământ cu Dumnezeu prin conceperea cu Spiritul sfânt, au devenit membrii ai Seminței speciale a lui Avraam, care trebuie să binecuvânteze lumea în timpul veacului care intră acum. Dar națiunea lui Israel a fost pusă deoparte în privința favorii principale. În anul 70 d. Cr. statul lor național a fost în întregime distrus, iar evreii au fost împrăștiați în toate părțile. Care era situația altor popoare în acel timp? Înțelegem că în timp ce Israelul era în întuneric, alte popoare erau într-un întuneric și mai adânc, cu toate că mulți dintre ei „căutau pe Dumnezeu, poate cumva Îl vor găsi”. Dumnezeul acestei lumi a orbit mințile acelora care nu văd. Prin urmare, el a orbit mințile majorității din toate popoarele, cu ignoranță, superstiție și „doctrinele demonilor”.

Diavolul a adus pe oameni într-o asemenea stare încât ei nu pot gândi că Dumnezeu este bun. „Întreaga lume zace în cel rău.” Singurii care nu sunt în cel rău sunt Biserica adevărată a lui Dumnezeu, Biserica lui Cristos. Copiii luminii sunt singurele excepții. Poporul Său adevărat își ia lumina din Cuvântul lui Dumnezeu. Ei trebuie să aibă ulei în ei înșiși — uleiul Spiritului sfânt. Dar mulți dintre aceștia n-au fost credincioși față de lumină și se află în confuzie; unii sunt doar prunci în Cristos; unii sunt slabi în felurite moduri prin lipsa hranei spirituale pe care Domnul a dat-o.

Poporul Domnului este cel căruia i s-au adresat Scripturile în timpul acestor o mie nouă sute de ani. Ajungem la zilele noastre și vedem că lumina Cuvântului este deplin confirmată de lucrarea Noii Dispensații care acum începe. Lumina Aurorei confirmă pe deplin Biblia. Sf. Pavel spune că ar trebui să „lepădăm faptele întunericului” și să „ne îmbrăcăm cu armele luminii”. Faptele întunericului sunt acele lucruri care sunt făcute în întuneric. Faptele întunericului sunt faptele păcatului. Aceste fapte nu sunt făcute la vedere, de obicei. În general se ascund de descoperirea pe care o aduce lumina. Dacă sunt făcute la vedere, atunci acestea pozează ca fapte ale luminii. Oriunde vine adevărata lumină a lui Isus Cristos, ea condamnă aceste fapte ale întunericului.

Cărturarii și fariseii din zilele lui Isus erau iubitori de bani. Isus a condamnat faptele lor pentru că nu erau decât pretenții. În timp ce se rugau la colțurile străzilor etc., în particular ei lăcomeau la casele văduvelor — profitau de văduve și le înghițeau proprietatea. Dar acest lucru era adevărat și despre public în general — atât despre neamuri cât și despre evrei. Apostolii au enumerat câteva rele care se practicau în general în zilele lor — adulter, senzualitate, invidie, vrăjitorie, ură, mânie, dezbinare, erezii, vorbire de rău, idolatrie etc. Toate aceste fapte sunt fapte ale întunericului, fapte ale cărnii și ale diavolului; și ele sunt încă practicate pretutindeni astăzi.

ARMĂTURA PESTE HAINĂ

Noi trebuie să îmbrăcăm „armele luminii”. Gândește-te la lumina pe care ai primit-o acum — lumina cunoștinței lui Dumnezeu, a voii Sale, a lucrurilor pentru care să trăiești și a felului de caracter căruia Domnul îi va da cu plăcere răsplata vieții eterne, chiar cea mai înaltă formă de viață. Având toată acestă cunoștință, îmbrac-o ca o armură care să te apere. Știind ce cere Dumnezeu, îmbracă toată această cunoștință, nu ca o haină, ci ca o armură peste haină. Îmbracă platoșa dreptății care acoperă inima. Dă-ți seama că nimic mai puțin decât puritatea inimii și loialitatea absolută față de Dumnezeu nu pot fi luate în considerare. Dă-ți seama că Dumnezeu este pentru noi. Ia Sabia Spiritului, Cuvântul lui Dumnezeu, și toate diferitele componente enumerate de apostol. Acestea constituie „armele luminii”, numite astfel pentru că sunt obținute din lumina Adevărului.

În această zi a noastră, pentru noi este la fel de important să îmbrăcăm această armătură și să ne dezbrăcăm de faptele întunericului ca și pentru Biserica din timpul apostolilor. Desigur, dacă vreodată a fost necesară întreaga armătură, aceasta-i acum. Domnul lucrează cu noi individual — atât în dezbrăcarea faptelor întunericului cât și în îmbrăcarea armelor luminii. Toți cei care îmbracă această armătură se vor afla în armonie cu Domnul și cu cei care sunt cu adevărat ai Lui. Pe măsură ce copiii credincioși ai lui Dumnezeu ajung tot mai departe în această Zi ((436)) a Domnului, ei vor vedea tot mai asemănător. Credem că niciodată n-a fost un timp când atât de mulți din poporul Domnului să fi văzut asemănător în privința lucrurilor care sunt de dezbrăcat și a celor care sunt de îmbrăcat. Credem că niciodată n-a fost un timp când copiii luminii să fi purtat toată Armătura Luminii. De aceea noi avem cu atât mai mare responsabilitate să „umblăm ca și copii ai luminii” și nu ca ai nopții.

PERICOL CHIAR PENTRU CEI DEPLIN CONSACRAȚI

Este posibil ca unii, chiar dintre copiii deplin consacrați ai lui Dumnezeu, înconjurați de grijile acestei vieți sau osteniți de lupta împotriva păcatului și răului, sau oarecum ademeniți de lucrurile prezente legate de timp și pofte, ar putea să fi devenit mai mult sau mai puțin somnoroși și astfel să aibă nevoie specială de îndemnul stimulator pe care îl dă apostolul Bisericii în legătură cu aceasta — care este în mod deosebit potrivit astăzi: „Acum este timpul să ne trezim din somn!” Acum este timpul de o autoexaminare atentă, serioasă, de o veghere mai sârguincioasă, să căutăm să nu permitem lucrurilor din această „lume rea prezentă” să ne absoarbă gândurile și puterile în dauna speranțelor noastre cerești, care se vor realiza atât de curând dacă rămânem deplin credincioși până la sfârșit. Este extrem de important să căutăm o umblare încă mai aproape de Dumnezeu, o părtășie încă mai intimă cu El, o negare de sine mai amănunțită, o purtare a crucii mai sârguincioasă, o conformare mai mare, în orice privință, cu toată voia Domnului în ceea ce ne privește. Și această voie a Domnului, noi știm, nu este nerațională, iar harul Său îndestulător este promis pentru fiecare zi, fiecare ceas, fiecare clipă!

O cercetare atentă, cu rugăciune, a inimilor noastre ne va arăta limpede unde suntem deficienți în conformarea cu voința perfectă a lui Dumnezeu. Și dacă descoperim în noi înșine vreo cale stricată, trebuie s-o corectăm. Astfel ne îmbrăcăm tot mai mult cu „Domnul Isus Cristos” — cu mintea sau dispoziția lui Cristos, cu spiritul iubirii și loialității care L-au caracterizat. Cât de important este, în timpul foarte scurt care ne-a mai rămas, să ne trezim deplin și să ne străduim cât mai serios să cultivăm dispoziția de Iubire asemenea lui Dumnezeu și asemenea lui Cristos, iubirea care caută mai presus de orice gloria lui Dumnezeu, care are o afecțiune binevoitoare față de frați, care se odihnește în făgăduințele scumpe, care se încrede deplin atât când este în întuneric cât și când este în lumină, și care n-are nici o urmă de îndoială că toate lucrurile bune promise în Cuvântul lui Dumnezeu se vor împlini!

SĂ „UMBLĂM CUM SE CUVINE UNOR SFINȚI”

În context, Sf. Pavel îndeamnă, „Să umblăm frumos, ca în timpul zilei.” El vorbea despre anumite practici rele obișnuite atunci — beție, chefuri, fapte rușinoase, desfrânări. Nu trebuie în mod necesar să presupunem că acestea le-a spus ca mustrare pentru creștinii credincioși din Roma, ci ca un îndemn pastoral, ca ei să fie în gardă împotriva acestor păcate și ca o aducere aminte că principiile pe care le adoptaseră ca și creștini erau în opoziție directă cu lucrurile care predominau în general. Printre păgâni erau standarde de moralitate foarte diferite. Un număr destul de mare dintre credincioșii din Roma fuseseră păgâni și prin urmare obișnuiți cu imoralitățile. Deci cuvintele apostolului erau cuvinte de prevenire; pentru că nu putem presupune că sfinții erau vinovați de acele lucruri.

Cuvintele de mai sus ale apostolului aruncă o lumină de prevenire când spune, „Să umblăm frumos, ca în timpul zilei”. Majoritatea chefurilor și beției se fac noaptea — așa este obiceiul până în ziua de astăzi. Faptele întunericului și păcatului prosperă mai bine noaptea, dintr-un anume motiv. Oamenii se ocupă de alte lucruri în timpul zilei, iar răufăcătorii folosesc noaptea pentru frivolități sau petreceri sau crime. Viciul pândește atunci pretutindeni. Întunericul pare să favorizeze astfel de fapte, ascunzându-le mai mult sau mai puțin. Apostolul arată că aceasta este marea noapte de întuneric, păcat, dar că acei care sunt în Cristos nu sunt în întuneric, fiindcă ei au fost aduși la lumina lui Dumnezeu. Noi așteptăm aurora deplină a Dimineții Noii Dispensații — căutăm să trăim în armonie cu ea. Așa că aici spune, să trăim frumos, deschis, ca toată lumea să vadă și să cunoască viața noastră — să fim cinstiți în toate modurile, să nu predicăm un lucru și să practicăm altul.

Gândind că ziua menționată aici este Ziua Milenară, putem spune că atunci nimic de natura păcatului nu va fi permis. „Căci din Sion va ieși Legea și din Ierusalim Cuvântul Domnului” (Mica 4:2). „Voi face din judecată o linie”, spune Iehova, „și din dreptate un fir cu plumb; și grindina va surpa locul de scăpare al neadevărului și apele vor îneca adăpostul ascuns” (Isa. 28:17). Oricine va încerca în Ziua aceea să trăiască dezmățat și în beții sau în orice păcat, va fi prompt pedepsit. Îndemnul apostolului este ca noi, în calitate de sfinți ai Domnului, să trăim cum vor trăi oamenii când Ziua va fi deplin venită — când Soarele Dreptății Își va răspândi razele peste întregul Pământ.

Face parte din învingerea noastră să trăim ca și cum Ziua ar fi deplin inaugurată, ca și cum totul ar fi deplin manifestat. Oricine va urma sfatul apostolului în această problemă va avea desigur o binecuvântare bogată. De fapt, orice altă cale ar fi în mod sigur dezastruoasă pentru noi ca Noi Creaturi în Cristos.