Vol. 5 Septembrie-Octombrie 1998 Nr. 6

IUBIREA LUI DUMNEZEU FAȚĂ DE ISRAEL

Osea 11:1-11

> Israelul a fost tratat de Dumnezeu ca fiu — Rebel, îndărătnic, necredincios — Îndurările lui Dumnezeu l-a urmărit timp de secole — Robia lui Israel în Babilon — Întoarcerea în favoarea lui Dumnezeu prezisă.

„I-am tras cu legături omenești, cu funii de dragoste.” Versetul 4 .

R 5809a 1 decembrie 1915 (pag. 361-362)

Osea a profețit în Israel — regatul din zece seminții — înainte de robia babiloniană, murind cam pe timpul când a capitulat Samaria. Numele Osea înseamnă mântuire și corespunde bine cu profeția. Prin Osea Domnul i-a spus clar lui Israel că nimicirea și robia lor națională erau aproape, că acestea erau o pedeapsă pentru păcat, dar și că acestea vorbeau poporului despre simpatia lui Dumnezeu față de ei, despre multele Sale îngăduințe iubitoare etc., și i-a asigurat că El va continua să-i iubească până la sfârșit și că în cele din urmă îi va binecuvânta și-i va recupera din țara vrăjmașului.

Experiențele vieții lui Osea ilustrează într-un anumit grad experiențele Domnului cu Israel. Soția lui Osea a fost necredincioasă, așa cum Israelul I-a fost necredincios Domnului. Urmând îndrumarea Domnului, Osea și-a luat înapoi soția, recuperând-o; și mesajul lui pentru Israel a fost un mesaj de iubire continuă a lui Dumnezeu pentru poporul acesta — că deși ei fuseseră necredincioși față de Domnul, El îi va reprimi totuși cu loialitate când ei își vor fi învățat lecția și vor fi bucuroși să se întoarcă precum o pasăre din Egipt și o porumbiță tremurândă din Babilonia.

„DOMNUL TE-A IUBIT”

Iubirea este nota dominantă a Bibliei, în ciuda faptului că ea conține atât amenințări cât și făgăduințe, declarații, manifestări de dreptate și de îndurare. Dacă caracterul lui Dumnezeu ar fi lipsit de dreptate — dacă iubirea Lui ar depăși dreptatea — ar fi o calamitate grozavă pentru toți cei care depind de El. Ar dovedi slăbiciune de caracter în loc de tărie. Faptul că Înțelepciunea, Dreptatea, Iubirea și Puterea lui Dumnezeu operează în deplină armonie — în coordonare — ne dă admirație față de El, încredere în El, iubire pentru El, și toate aceste aprecieri se intensifică atunci când ne dăm seama de statornicia Lui.

Dumnezeu Și-a cunoscut planul de la început așa cum noi îl vedem că se coace treptat. El a știut mai dinainte că omul, dacă va fi îngăduit să apuce pe calea sa, va cădea adânc în păcat și va fi biruit de pedeapsa lui, moartea. El Și-a cunoscut mai dinainte scopul, de a da la timpul cuvenit pe Mielul lui Dumnezeu ca Jertfă de Răscumpărare pentru păcatele lumii întregi. El a cunoscut mai dinainte binecuvântarea finală a tuturor familiilor Pământului, având în plan ca Răscumpărătorul glorificat să fie Eliberatorul omenirii. El a știut mai dinainte și a pregătit o mie de ani pentru lucrarea restabilirii, când, sub Împărăția glorioasă a lui Mesia, toată omenirea va trebui să fie adusă la o cunoștință deplină a lui Dumnezeu și la o deplină posibilitate de întoarcere la ceea ce a fost pierdut în Eden, la tot ceea ce a fost răscumpărat la Calvar, și când în final cei rebeli va trebui să fie nimiciți. El a prevăzut de la început rezultatul glorios când orice genunchi se va pleca și orice limbă va mărturisi lucrarea glorioasă a Împărăției lui Mesia. Întregul Program urma să fie de la Tatăl și prin Fiul. 1 Cor. 8:6.

În cadrul acestui mare Plan Dumnezeu a prevăzut înțelepciunea de a avea o companie de sfinți asociați cu Isus în marea lucrare a Împărăției Milenare, care să guverneze și să binecuvânteze mii de milioane. Dumnezeu a hotărât să aibă două companii de sfinți. O clasă urma să fie din pământ, pământești, modele a ceea ce va putea ajunge toată omenirea cu ajutorul Împărăției. Cealaltă clasă de sfinți, încă mai mult înălțați, urma să fie Mireasa lui Mesia și Moștenitori împreună cu El în Împărăție pe plan spiritual. Dumnezeu ar fi putut pune în aceste poziții onorabile pe îngeri, care ar fi fost bucuroși să aibă ocazia de a servi astfel. Totuși, în loc de aceasta, El a ales să adune aceste companii dintre oameni — chiar dintre oamenii păcătoși.

CHEMAREA URMAȘILOR LUI AVRAAM

Multe căi avea Domnul deschise pentru adunarea Aleșilor în vederea serviciului viitor. Cea pe care El a ales-o și pe care El o duce la îndeplinire este fără îndoială cea mai înțeleaptă, cea mai bună. Întâi de toate Dumnezeu l-a chemat pe Avraam — un păcătos ca și alții, dar a cărui inimă a fost plină de încredere în Dumnezeu și care s-a delectat în căile drepte ale Domnului după măsura posibilității lui. Promisiunea lui Dumnezeu către Avraam a fost că sămânța lui va constitui Aleșii, și că prin acea sămânță toate popoarele vor primi o binecuvântare divină.

Perioada de aproape patru mii de ani de la Legământul lui Dumnezeu cu Avraam a fost dedicată dezvoltării seminței lui Avraam — o sămânță naturală și o Sămânță spirituală. Acestea două i-au fost menționate lui Avraam indirect când Domnul a zis, „Îți voi înmulți foarte mult sămânța, ca stelele cerului și ca nisipul de pe țărmul mării” (Gen. 22:17). Stelele cerului sunt folosite astfel ca să reprezinte Sămânța spirituală a lui Avraam; nisipul de pe țărmul mării, sămânța naturală.

Timp de mai bine de optsprezece secole Dumnezeu a avut legături cu sâmânța naturală a lui Avraam. Făgăduințele Sale pentru ei și Legământul Legii făcut cu ei au fost mari binecuvântări, inspirații, ajutoare. Căci, deși israeliții, ca și alții, au fost incapabili de a ține Legământul Legii, fiind imperfecți, păcătoși, totuși străduința ((358)) de a se supune le-a fost folositoare. Diferitele pedepse ale lui Israel, inclusiv robia lor babiloniană, au fost lecții intenționate pentru binele lor, și în cele din urmă, pe timpul când a venit Isus să fie Răscumpărător, au făcut ca acel popor să fie cel mai sfânt popor dintre toate popoarele lumii — singurul popor recunoscut de Dumnezeu.

„EL A VENIT LA AI SĂI”

Cu toate acestea, în zilele lui Isus mult din sfințenia lui Israel era doar o formă de evlavie, care n-a rezistat la probă. Numai israeliții adevărați — curați în inimă, în motive — au putut aprecia Darul lui Dumnezeu și au putut deveni ucenicii lui Isus — probabil 25.000 în total. Apoi ușa ocaziei de a deveni moștenitori împreună cu sfinții evrei a fost deschisă pentru neamuri, și Mesajul lui Dumnezeu le-a fost dat acestora, invitându-i și pe ei să devină comoștenitori cu Cristos. Adunarea acestei clase a continuat timp de optsprezece secole, în timp ce națiunea lui Israel a fost respinsă din favoarea lui Dumnezeu. Acum noi intrăm în marele Timp de Necaz care va inaugura Împărăția lui Mesia. În timpul acestui necaz Biserica va fi glorificată prin întâia Înviere. Apoi va începe mia de ani de domnie a lui Mesia cu aleșii, Mireasa spirituală, scoși dintre evrei și neamuri.

Favoarea lui Dumnezeu va urmări încă sămânța naturală a lui Avraam. Lecțiile și pedepsele lor îi vor potrivi și pregăti mai repede decât pe alții din lume ca să primească binecuvântarea Mesianică. Faza pământească a Împărăției lui Mesia va fi israelită, prin aceea că Avraam, Isaac, Iacov și toți profeții și sfinții până la Ioan Botezătorul vor fi „puși prinți în toată țara” (Ps. 45:16) — reprezentanții pământești în perfecțiune umană, ai Împărăției spirituale a lui Mesia.

Destul de firesc, Israelul va veni în mod natural primul în armonie cu aranjamentul divin și va fi primul care va primi binecuvântarea. Totuși, în timpul miei de ani de Împărăție, după cum spun Scripturile, toate popoarele se vor binecuvânta când vor deveni sămânța lui Avraam — intrând în relație cu Împărăția, care va avea bază israelită (Ier. 4:2; Is. 65:16; Gen. 12:3). În cele din urmă, toți care nu vor deveni astfel israeliți adevărați, vor fi distruși. Astfel sămânța lui Avraam va include în cele din urmă toate familiile Pământului — toți pentru care Dumnezeu a prevăzut viață veșnică. Cât despre neamuri — străini de Dumnezeu — nu va rămâne nici unul.