Vol. 19, Ianuarie-Februarie 2011, Nr. 2

MILA ESTE MAI BUNĂ DECÂT SACRIFICIUL

Gen. 45:1-46:7

Iată ce bine și ce plăcut este pentru frați să locuiască împreună în unitate!” Psalmul 133:1 .

R 5234 W. T. 1 mai 1913 (pag. 140-142)

Când Iosif a văzut ce schimbați erau frații săi, i-a compătimit. Când a văzut că inimile lor s-au întors de la calea lor greșită luată în cazul său și că și-au dat seama de dezaprobarea divină și le-a părut rău, i-a fost milă de ei. Când le-a văzut interesul față de tatăl său în vârstă și faptul că nu voiau să-i grăbească moartea printr-un act sau cuvânt rău, a fost plin de milă. El a dorit totuși ca egiptenii să nu fie martorii dezvăluirii identității sale. Dându-și seama că emoțiile îl copleșeau, el a strigat în grabă, poruncind ca egiptenii să părăsească încăperea. Apoi li s-a făcut cunoscut, spunând: Eu sunt, fratele vostru Iosif, pe care l-ați vândut ca să ajungă în Egipt”.

Putem foarte bine să ne imaginăm consternarea fraților lui. Li se părea că încercările și dificultățile se înmulțeau, și că într-un fel sau altul toate necazurile lor erau din pricina lui Iosif. Acum, să fie în prezența lui, să-l audă vorbindu-le, fără traducător, ci direct în limba lor, spunându-le că el era Iosif, ne putem imagina cum s-au simțit — șocați.

Dar Iosif, plin de compătimire adevărată și milă, s-a grăbit să-i liniștească. El nu i-a amenințat cu cruzime, nici n-a făcut să fie pedepsiți pentru răul pe care l-au făcut. Nici măcar nu i-a certat pentru răul făcut. În loc de aceasta, dându-și seama că păcatul deja le adusese o pedeapsă, Iosif i-a consolat zicând: Acum, nu vă întristați și nu fiți mâhniți că m-ați vândut aici, căci ca să vă scap viața m-a trimis Dumnezeu înaintea voastră ca să vă păstreze o rămășiță pe pământ și ca să vă țină în viață printr-o mare salvare. Așa că nu voi m-ați trimis aici, ci Dumnezeu”.

Ce răzbunare frumoasă! Iosif i-a copleșit pe frații lui cu o iertare necerută și cu expresii de compătimire. Vai, cât de puțini creștini în situații similare ar fi atât de nobili! Și totuși creștinii au mare avantaj față de Iosif în toate modurile, prin aceea că ei au fost concepuți de Spirit sfânt și au instrucțiuni din Scripturi. Cât de frumos Iosif a reprezentat în tip pe Cristos și Spiritul Lui! Cât de evident este cum crezurile noastre din Evul Mediu ne-au indus în eroare când ne-au învățat să credem că toți evreii, frații lui Cristos, vor fi chinuiți veșnic din cauză că L-au răstignit pe Isus în loc de a-L accepta și a deveni ucenicii Lui!

Acum, în lumina mai bună care strălucește din pagină după pagină a Bibliei, poporul lui Dumnezeu vede că în loc ca Mesia să aibă ca scop chinuirea veșnică a evreilor, El intenționează contrariul — că ei vor obține milă și iertare divină. Această milă le va fi acordată foarte curând, după ce împărăția lui Mesia va fi fost stabilită, așa cum arată sf. Pavel în Romani 11:25-33: Prin îndurarea arătată vouă, să capete și ei îndurare”. Același gând este exprimat de profet, spunând despre Israel: Își vor întoarce privirile spre Mine, pe care L-au străpuns. Îl vor plânge” (Zaharia 12:10). Jalea lor va fi de tristețe adevărată, când își vor da seama de greșeala gravă comisă cu mai mult de optsprezece secole în urmă. Dar în loc să fie pedepsiți cu o eternitate de chin, Domnul va fi îndurător față de ei, după cum declară: Voi turna peste îeiș un duh de îndurare și de rugăciune”. Cât de frumos și cât de în armonie cu lecția noastră tipică de astăzi! Cei zece frați ai lui Iosif se pare că au simbolizat pe Israel, după cum egiptenii au simbolizat neamurile, după cum Beniamin a simbolizat Mulțimea cea Mare și după cum Iosif însuși a simbolizat clasa Mesianică, cei Aleși, al căror Cap este Isus, și Biserica învingătoare, membrii Corpului Său.

VORBIȚI INIMII IERUSALIMULUI”

Tot timpul, mărturia Bibliei este consecventă cu ea însăși și cu caracterul divin. Necazul nostru a apărut din faptul că am dat atenție crezurilor Veacurilor Întunecate. Biblia de fapt spune că nimeni nu poate deveni membru al Israelului spiritual dacă nu crede în Isus ca Fiul lui Dumnezeu și dacă nu devine asociat cu El în lepădarea de sine și în suferințele timpului prezent, pentru a putea fi comoștenitor în Împărăția care vine. Greșeala noastră a fost în faptul că am adăugat la acest Mesaj simplu și am spus lumii, inclusiv evreilor, că soarta tuturor celorlalți este chinul veșnic.

Contrar acesteia, acum vedem că ceea ce câștigă Israelul spiritual este Împărăția, și că Israelul natural și lumea pierd, în sensul că nu obțin aceasta, cea mai înaltă glorie și binecuvântare. Dar vedem de asemenea că obiectivul lui Dumnezeu în pregătirea unei astfel de Împărății este ca aceasta să poată acorda binecuvântările necesare Israelului natural și prin el în cele din urmă tuturor oamenilor.

Aceasta este lecția generală pe care o învățăm din iertarea completă a fraților lui Iosif. Asigurarea dată lor, că ei numai au împlinit programul divin, corespunde foarte bine cu mesajul care în cele din urmă va ajunge la evrei; cu alte cuvinte, că răstignirea lui Mesia a fost numai împlinirea scopului divin, prin care binecuvântarea lui Dumnezeu este făcută disponibilă pentru toate familiile Pământului. Cu aceasta sunt de acord cuvintele sf. Petru la Cincizecime. Adresându-li-se unora dintre evreii pocăiți, el a explicat această chestiune pe deplin, spunând: Știu că din neștiință ați făcut așa, ca și mai-marii voștri” (Fapt. 3:17). Sf. Pavel spune: Căci dacă ar fi cunoscut-o, n-ar fi răstignit pe Domnul slavei”. 1 Cor. 2:8.

Atitudinea lui Dumnezeu față de evrei, frații lui Iosif în antitip, este clar prezentată în profeția lui Isaia (40:1, 2). Această profeție este în mod special localizată la sfârșitul acestui Veac Evanghelic. Noi credem că acesta este mesajul cuvenit evreilor în prezent. Nu spune nici un cuvânt despre chinuirea lor veșnică, ci dimpotrivă, este în deplin acord cu afirmația sf. Pavel, că odată cu sfârșitul acestui Veac favoarea lui Dumnezeu se va întoarce la evrei și ei vor obține milă prin Israelul spiritual — Corpul Mesianic, al cărui Cap este Isus. Citim: Mângâiați, mângâiați pe poporul Meu, zice Dumnezeul vostru. Vorbiți inimii Ierusalimului și strigați-i că timpul lui de suferință s-a sfârșit, că nelegiuirea lui este iertată; căci a primit din mâna Domnului de două ori îporțiunea a douaș cât toate păcatele lui”.

Israelul într-adevăr a fost obligat să bea paharul umilinței, rușinii și suferinței, timp de aproape nouăsprezece secole de când L-au vândut pe Răscumpărătorul lor romanilor, ca să fie omorât. Ne pare rău că atât de multă suferință a venit asupra lor de la cei care în mod greșit au pretins a fi urmașii lui Isus! Ne pare rău că evreii au avut așa mare motiv să nu înțeleagă Spiritul lui Cristos! Ei pot să înțeleagă numai amintindu-și că așa cum există evrei adevărați și evrei falși, tot așa există și creștini adevărați și creștini falși. Dacă n-are cineva Duhul lui Hristos, nu este al Lui.”

IOSIF A FOST MULTĂ VREME GREȘIT ÎNȚELES

Frații lui Iosif nu l-au înțeles — atât de mare a fost deosebirea între caracterul lor și al lui. Chiar și după ce au devenit mai compătimitori și mai blânzi, ei au mai avut încă destulă amărăciune a spiritului și dușmănie, încât, dacă ar fi fost în locul lui Iosif, ar fi aranjat ca într-un fel sau altul să le fie măsurate pedepse viitoare. De aceea au fost surprinși de cuvintele lui Iosif, de bunătate frățească și simpatie, și n-au fost în stare să creadă că tocmai așa era. Au tras concluzia că el proceda cu îndurare față de ei, de dragul tatălui său Iacov.

Astfel găsim că la ani de zile după aceea, când Iacov a murit, acești zece frați erau în mare agitație ca nu cumva Iosif să se răzbune pe ei. Ei au mers din nou la el, cerând o continuare a iertării. Dar Iosif le-a zis: Fiți fără teamă; sunt eu oare în locul lui Dumnezeu? Voi, negreșit, v-ați gândit să-mi faceți rău, dar Dumnezeu a schimbat răul în bine, ca să împlinească ceea ce se vede azi, să scape viața unui popor în mare număr. Și acum fiți fără teamă, căci eu vă voi hrăni, pe voi și pe copiii voștri.” Și el i-a mângâiat și le-a vorbit inimii.” Geneza 50:19-21.

IOSIF A FOST ÎNVĂȚAT DE DUMNEZEU

Oricum a învățat el lecția, este foarte clar că Iosif a fost învățat de Dumnezeu. Gând de răzbunare împotriva fraților săi n-a avut deloc. Orice pedeapsă ar fi venit asupra lor pentru păcat, nu era pentru el să o aplice, ci pentru Dumnezeu. Și acea pedeapsă au primit-o prin chinul mental, frica și prevestirile rele timp de mai mulți ani. Iosif n-a avut nimic de-a face cu reglarea aranjamentelor divine prin care Dreptatea împarte totdeauna pedeapsa pentru orice greșeală. În ceea ce-l privea, el trebuia să fie generos, iubitor, bun, o ilustrație a marelui Răscumpărător și a Împărăției Sale Mesianice.

La fel a fost și în privința propriei sale experiențe. Observăm cu uimire că un om cu atât de puține ocazii a avut o înțelegere atât de cuprinzătoare a Spiritului Adevărului, Spiritul lui Cristos. Noi care am fost concepuți de Spirit sfânt și care avem exemplul cuvintelor lui Isus, ale apostolilor și istoria tuturor veacurilor trecute, putem sta încă la picioarele lui Iosif și putem fi uimiți să observăm cât de amănunțit a fost el învățat de Dumnezeu, și putem să aplicăm lecții similare la noi înșine. Niciodată vreun murmur, niciodată vreo plângere împotriva sorții amare pe care a avut-o! În fiecare cuvânt, în totul, el mărturisește pentru Bunătatea, Înțelepciunea, Iubirea și Puterea lui Dumnezeu. El și-a dat seama că, să fi făcut o singură schimbare sau modificare în experiențele pe care le-a avut, ar fi însemnat să aducă daună Planului în ansamblu, și n-ar fi reușit să învețe unele din lecțiile vieții de care a avut nevoie.

O, cât de multă nevoie au toți urmașii lui Isus să privească la Domnul în legătură cu toate experiențele grele! Cât de mare necesitate este să avem și să exercităm credință în Dumnezeu — că El știe, El vede și este în stare și doritor să facă toate lucrurile să lucreze împreună spre binele nostru, pentru că noi Îl iubim, pentru că am fost chemați potrivit Scopului Său, pentru că noi căutăm să ne întărim acea chemare și acea alegere prin dezvoltarea unui caracter care ne va face învredniciți să avem parte de moștenirea sfinților în lumină” și pentru comoștenire cu Răscumpărătorul nostru!

Iacov În Egipt

Iosif a plănuit ca pentru cei cinci ani de foamete rămași, cel puțin, tatăl său Iacov și de fapt întreaga familie să vină în Egipt. El a gândit că districtul numit Gosen era foarte potrivit pentru scopurile lor, fiind un loc de păscut vitele. Faraon, cu dragă inimă de acord cu Iosif, primul său ministru, și mulțumit de prosperitatea afacerilor sale sub conducerea lui, i-a dat consimțământ deplin și a sugerat să fie trimise care egiptene să-l aducă pe bătrânul Iacov cu femeile și copiii, care nu erau atât de în stare să călărească pe măgari, pe cămile etc. Iosif a pregătit delicatese pentru călătorie și mici daruri, arătând iubirea sa. A trimis un mesaj special tatălui său: Spuneți-i tatălui meu toată măreția pe care o am în Egipt și tot ceea ce ați văzut; și coborâți aici cât mai curând pe tatăl meu”. Apoi i-a sărutat de bun rămas, spunând:

SĂ NU VĂ CERTAȚI PE DRUM.”

Evident Iosif a fost un observator profund al naturii umane. Mulți s-ar gândi că nu era necesar să-i prevină pe frați împotriva disputelor, date fiind împrejurările. Mulți ar spune: Ei vor fi atât de plini de bucurie de binecuvântările lui Dumnezeu în rezultatul experienței lor, încât dragostea va birui și nu disputele”. Contrariul este însă adeseori adevărat. Când intervine prosperitatea, există posibilitatea certei asupra prăzilor, de a simți mai multă sau mai puțină invidie și egoism.

În condițiile anterioare, frații s-ar fi putut simți geloși pe Beniamin, din cauza atenției mai mari pe care a primit-o de la Iosif și din cauza darului de trei sute de monede de argint date lui. Ar fi putut să se îndoiască în legătură cu libertatea pe care o vor avea în ținutul Gosen. La unii dintre ei le-ar fi putut veni sugestia că vor fi sub călcâiul lui Iosif și că el îl va favoriza pe Beniamin etc. Evident că avertismentul lui Iosif Să nu vă certați pe drum”, a fost potrivit.

Cunoaștem chestiuni care au mers la fel și cu frații Domnului. Când au fost în strâmtorare inima lor a strigat către Domnul, dar în prosperitate au fost dispuși să cârtească unul împotriva altuia și să fie invidioși și geloși pe ocaziile, binecuvântările și privilegiile altuia. Ce mare greșeală! Fiecare să-și aducă aminte că ochiul Stăpânului observă progresul lui în asemănarea cu Cristos. Fiecare să-și aducă aminte că iubirea frățească este una din probele de caracter.

Aceasta este cu atât mai adevărat cu cât uneori frații în Cristos ne pot produce mai mult necaz decât oricare alții. Chiar relația noastră apropiată, chiar cunoștința unuia despre altul, ne dau fiecăruia ocazie de a critica și de a presupune răul, care ar putea să nu apară în ceea ce-i privește pe alții. Bine este ca tot poporul lui Dumnezeu să accepte cuvintele lui Iosif: Aveți grijă să nu vă certați unul cu altul pe drum”. Aceasta este calea plănuită pentru noi de către Domnul. Este o cale îngustă și grea, plină de împotrivire pentru carne și de încercări și probe pentru spirit. În aceeași măsură ar trebui să fie iubire și compătimire, cooperare și ajutorare. Cuvintele psalmistului, folosite ca Text de Bază pentru această lecție, evident au fost scrise profetic în ceea ce privește Biserica, frații Domnului: Iată ce bine și ce plăcut este pentru frați să locuiască împreună în unitate”.

Psalmistul continuă să compare această unitate a fraților, a Bisericii, cu untdelemnul prețios turnat pe capul împăratului și al marelui preot la instalarea lor în funcție. Semnificația ilustrației, evident, este că uleiul ungerii a simbolizat Spiritul sfânt, și că în timp ce curgea pe barba marelui preot, chiar până la poalele veșmântului, acesta ungea întregul corp al preotului. Acest preot îl simbolizează pe Melhisedec, Preotul împărătesc — Isus Capul și Biserica Trupul Său. De-a lungul acestui Veac Evanghelic ungerea cu Spirit sfânt, care a venit peste Biserică, Trupul lui Cristos, la Cincizecime, a continuat și dă o ungere sau învestire tuturor membrilor Săi adevărați. Și prin această ungere acești membri pot fi recunoscuți ca fiind una cu Cristos, Căci printr-un singur Duh, noi toți am fost botezați într-un singur trup”. 1 Corinteni 12:13.