PRINDEREA PEȘTILOR CU NĂVODUL EVANGHELIEI

„El le-a zis: «Veniți după Mine și vă voi face pescari de oameni.” Matei 4:19.

R5554a W. T. 15 octombrie 1914 (pag. 308-309)

Pildele Domnului nostru, figurile de stil și „cuvintele” mai mult sau mai puțin „tainice” cum sunt acestea s-au bazat de obicei pe întâmplări legate de misiunea Sa. Ne amintim de contextul din cazul de față — El predicase la Marea Galileii și ieșise într-o corabie din cauza mulțimii de oameni (Luca 5:1-11). Corabia era una folosită la pescuit, condusă de Petru, Iacov și Ioan. După acest discurs, Isus i-a invitat pe acești oameni să devină ucenicii Săi, folosind cuvintele: „Veniți după mine și vă voi face pescari de oameni”.

Expresia „pescari de oameni” sugerează multe trăsături bune care ilustrează lucrarea Veacului Evanghelic. În pescuitul peștilor se exercită o grijă care este foarte necesară pentru succes. Pescarul priceput studiază ce fel de cârlig să folosească și ce fel de momeală să pună în cârlig. Apoi el prinde peștele unul câte unul. În mod asemănător, foarte mult din lucrarea acestui Veac a fost o lucrare individuală, realizată prin discuția cu oamenii; cei angajați în ea trebuie să caute înțelepciune de Sus ca să pună mesajul întro astfel de formă încât să fie de cel mai mare ajutor pentru oameni — pentru ca ei să fie prinși de Evanghelie.

Domnul folosește ilustrația unui năvod pentru a reprezenta lucrarea Veacului Evanghelic. În cele optsprezece secole trecute năvodul Evangheliei a trecut prin lume. Acesta n-a prins tot peștele; căci a fost tras numai prin anumite părți ale pământului pe care Dumnezeu a ales să le favorizeze în mod special. Astfel El a tras un năvod plin; și El spune că la sfârșitul acestui Veac va fi o sortare a acestor pești — punerea unora înapoi în mare, ca fiind nevrednici, și reținerea altora. De-a lungul acestui Veac au fost atrași de Evanghelie unii care n-au fost potriviți pentru lucrarea lui Dumnezeu; ei n-au fost felul de oameni pe care Dumnezeu vrea să-i aleagă. De aceea El n-a ((801)) făcut lucrurile atât de clare pentru aceștia, pentru ca ei să stea; ci mai degrabă a lăsat unele subiecte neclare, pentru ca aceștia să respingă Adevărul și să se retragă.

Natura lucrării secerișului

Totuși, în afară de pilda Năvodului, care reprezintă pe poporul Domnului ca pescari de oameni și care în unele privințe ar părea să se aplice numai la sfârșitul Veacului Evanghelic, există încă o împuternicire. Împuternicirea generală pentru toți din poporul Domnului se aplică astăzi. Ea spune: „Duhul Stăpânului Domnul este peste Mine, căci Domnul M-a uns să aduc vești bune celor blânzi; El M-a trimis să pansez pe cei cu inima zdrobită, să vestesc eliberarea robilor și deschiderea închisorii celor ce sunt în lanțuri; să vestesc anul de îndurare al Domnului și ziua de răzbunare a Dumnezeului nostru; să mângâi pe toți cei întristați; să dau celor întristați din Sion frumusețe în loc de cenușă, un untdelemn de bucurie în locul plânsului, o haină de laudă în locul unui duh mâhnit”. Isa. 61:1-3.

Citim că atunci când Isus vorbea poporului, făcea unele remarci și dădea unele pilde pe care ei nu le-au putut înțelege. De exemplu, a spus că dacă nu vor mânca trupul și nu vor bea sângele Fiului Omului nu vor avea viață în ei. Ei au spus: Cine poate înțelege aceasta? Cine poate accepta această învățătură? Așa că n-au mai mers cu El — au ieșit din năvod. De-a lungul acestui Veac Domnul a adunat peștele. Dar marea lucrare de selectare trebuie să fie îndeplinită la sfârșitul acestui Veac. Într-o anumită măsură, în acest Veac mii de oameni au fost prinși în năvodul Evangheliei și au fost aduși mai mult sau mai puțin sub influența Adevărului; și totuși ei nu sunt potriviți pentru Împărăție. Fără nici un fel de răutate față de ei, Domnul îi pune pur și simplu afară din locul care nu este potrivit pentru ei.

Nu trebuie să gândim că această comparație reprezintă perfect chestiunea — dar ea are o putere ilustrativă pentru a fi folositoare în legătură cu aceasta. Noi nu prindem în realitate pe oameni așa cum prinde un pescar peștii. Pescarul face mai mult sau mai puțin rău peștelui scoțându-l din apă, fie cu un cârlig și o undiță, fie cu un năvod; și acei pești care sunt aduși în năvod nu sunt onorați în nici un fel. Domnul nostru a folosit această ilustrație numai pentru a reprezenta cum trebuia făcut pescuitul Evangheliei. Urmașii Lui trebuiau să pescuiască oameni pentru Împărăție — nu săi trateze cu violență, ci să le facă bine. Cei care prind pești au mare grijă. În timpul prinderii peștelui, ei de obicei se ascund, astfel ca peștii să nu-i vadă pe ei, ci momeala. Tot așa, în atragerea oamenilor spre Adevăr, noi trebuie să ne ascundem și să aruncăm drept momeală acele trăsături ale Cuvântului lui Dumnezeu care s-ar aplica unuia sau altuia cu care am putea avea de-a face.

Ajungând la timpul actual, s-ar putea ridica întrebarea: Trebuie încă dat acest Mesaj al Evangheliei, sau au fost prinși toți peștii și năvodul Evangheliei este tras la mal și nu vor mai fi primiți alții? Răspundem că noi nu înțelegem așa. Noi credem că suntem de multă vreme în Secerișul Veacului; dacă nu suntem la sfârșitul deplin al Veacului, credem că acesta trebuie să fie foarte aproape.

Atitudinea noastră prezentă

Privind la secerișul Veacului Iudeu, vedem că acesta a durat 40 de ani într-un sens al cuvântului; totuși începutul celor 40 de ani a fost un lucru foarte imprecis — și încheierea lui a părut să se extindă peste șase luni, probabil. Ne amintim că la începutul misiunii Domnului nostru au venit 40 de zile de ispitire a Sa; și că apoi a venit timpul în care ucenicii Lui au fost adunați la El. Timp de un an s-au realizat foarte puține lucruri de importanță. Dacă considerăm că experiențele Lui sunt tipice, am putea considera că prima parte a Secerișului n-a fost marcată foarte distinct. Secerișul părea a crește pe măsură ce progresa și n-a culminat până după distrugerea Ierusalimului. Acest fapt ne face să ne întrebăm dacă nu sunt încă șase luni de Seceriș aici.

Domnul evident a văzut că ar fi mai bine pentru noi dacă am umbla prin credință, nu prin vedere, și să avem experiențele pe care le avem. Aceste experiențe sunt excelente. Noi am primit lucruri atât de bune, atât de înviorătoare pentru noi, încât dacă ele continuă încă șase luni, sau încă șase ani, vom fi foarte bucuroși că Domnul ne-a dat această ocazie mai lungă de a mărturisi în privința bunătății Sale. Pe de altă parte, se poate ca lucrarea de Secerare a „grâului” să fie pe deplin realizată, și ca lucrarea din prezent să fie pentru clasa Mulțimii Mari și pentru lume.

„Astfel noi mergem mai departe, fără să știm,
Și chiar de-am putea ști nu vrem;
Mai bine să umblăm cu Dumnezeu în întuneric
Decât singuri în lumină;
Mai bine cu El prin credință,
Decât singuri văzând.”

Încheierea Veacului Evanghelic este acum asupra noastră. Așteptăm lucruri minunate, lucruri glorioase. Lucrul în mod special așteptat acum este sfârșitul stăpânirii Neamurilor. Dezintegrarea națiunilor este aproape și acea dezintegrare precedă stabilirea Împărăției lui Mesia.

Când va fi luat poporul Domnului dincolo de văl, Domnul n-a indicat clar. Dar avem asigurarea că atunci când Se va arăta El, Se va manifesta — când va avea loc Epifania Sa — noi vom fi cu El, vom fi asemenea Lui și Îl vom vedea așa cum este. El nu va începe marea Sa lucrare de stabilire a Împărăției până când Biserica va fi cu El. Poate că noi nu înțelegem tot ce implică ((802)) aceasta. Poate că suntem cu Domnul nostru în serviciu de această parte a vălului o perioadă. Nam gândit așa; dar noi dorim numai ca voia Domnului să se facă, oricare ar fi ea, și așteptăm indiciile providenței Sale.

„Noi nu știm ce ne așteaptă,
Dumnezeu cu bunăvoință ne acoperă ochii,
Și la fiecare pas înainte pe cale
El face ca noi scene să apară;
Și fiecare bucurie pe care ne-o trimite
Vine ca o surpriză dulce și plăcută.

„Un pas în fața noastră,
Este tot ce trebuie să vedem,
Lumina din cer strălucește mai tare,
Când iluziile pământești zboară;
Și dulce prin tăcere vine
Iubitorul Său «Urmează-Mă».”