Eliberarea deplină promisă sfinților lui Dumnezeu

„Când Mă va chema îi voi răspunde; voi fi cu el în strâmtorare, îl voi mântui și-l voi onora.” Psa. 91:15.

R5757 W. T. 1 septembrie 1915 (pag. 264)

Când considerăm textul de mai sus, în mod firesc ne interesează să știm cine sau ce clasă va fi astfel favorizată de Dumnezeu și dacă am putea deveni sau nu membri ai acelei clase. Contextul pare să arate că psalmul este profetic și se referă la Domnul Isus și la Biserică — Cristosul ca întreg. Fără îndoială că a fost adevărat și despre alții într-un anumit sens. De exemplu, când Avraam a chemat pe Domnul, Dumnezeu l-a ascultat în necazurile lui și l-a binecuvântat. Și Domnul îi va da încă mare onoare, pentru că L-a iubit pe Dumnezeu și s-a încrezut în El. S-ar putea spune același lucru despre credincioșii de-a lungul întregii Dispensații Iudee. Dar psalmul pare a se referi în mod special la Cristosul. Aceștia sunt cei care au cea mai apropiată legătură cu Dumnezeu. Iubirea lor se manifestă într-un sens deosebit prin credincioșie față de voința lui Dumnezeu, credincioșie în cinstirea numelui Său, credincioșie în susținerea Adevărului Său, fiind gata să moară în serviciul lui Dumnezeu, să-și jertfească viețile pentru frați, să dezvolte roadele Spiritului sfânt; pentru că toate acestea sunt cuprinse în legământul lor.

Prin urmare, acestei clase îi va răspunde Domnul când ei Îl vor chema; pe această clasă o va elibera și o va onora, Se va îngriji de ea în strâmtorare. Toți cei care vin la Dumnezeu trebuie în mod obligatoriu, înainte ca ei să poată fi acceptați, să intre într-un Legământ de Sacrificiu cu El prin Cristos, renunțând la voința lor — iubindu-L pe El și pe ai Săi mai mult decât pe ei înșiși și voința lor sau voința altora. Bineînțeles, o mare proporție dintre cei care se pretind a fi creștini sunt numai creștini nominali — creștini doar cu numele, care n-au făcut niciodată legământ cu Dumnezeu.

Dintre cei care intră sub acest Legământ, nu mulți, din câte putem noi observa, îl îndeplinesc cu credincioșie, supunându-și voinței lui Dumnezeu viața și toate interesele. Exemple remarcabile de credincioși din trecut au fost Domnul nostru și apostolii Săi. Și desigur au mai fost și alții din această clasă credincioasă de-a lungul Veacului Evanghelic acum pe sfârșite. Toți aceștia sunt numiți de către Iehova mărgăritarele Sale și El va face din ele o diademă glorioasă, Domnul Isus fiind cel mai strălucitor și mai ales mărgăritar. Aceștia vor arăta de-a lungul veacurilor eternității Înțelepciunea, Dreptatea, Iubirea și ((455)) Puterea lui Iehova. Pe parcursul acestui Veac Evanghelic, Dumnezeu a lucrat în aceștia spre a voi și a înfăptui buna Sa plăcere.

Condiții pentru obținerea promisiunii

Dar Dumnezeu nu lucrează în cineva contrar voinței acestuia. Dacă vrem să ieșim de sub instrucțiunile lui Cristos, nimic nu ne va împiedica. Dumnezeu ar vrea ca noi să rămânem, dar nu voiește să impună, să preseze asupra noastră această chestiune. Dumnezeu îi dorește doar pe cei care I se închină în spirit și în Adevăr, pentru că ei Îl iubesc. Această clasă, care caută cu credincioșie să facă voia Domnului pentru că Îl iubește, poate să-L cheme în orice necaz și greutate. Răspunsul Său nu va veni printr-o voce auzibilă și poate nu va veni în felul așteptat de noi; dar El va răspunde în cel mai bun mod la cererile sfinților Săi, care sunt adresate în armonie cu voința Sa, Cuvântul Său. Adică, așa cum a spus Isus, „Dacă rămâneți în Mine și cuvintele Mele rămân în voi (dacă vă amintiți și acționați potrivit învățăturii Mele), cereți orice veți vrea și vi se va da”; pentru că cei care astfel rămân în El vor cere numai acele lucruri pe care Dumnezeu le-a pregătit, numai acele lucruri pe care providența Sa le-a aranjat, numai acele lucruri pentru care Cuvântul îi autorizează pe sfinți să se roage. Domnul le-a promis acestora că le va împlini cererile. El a binecuvântat și S-a îngrijit de poporul Său de-a lungul Veacului Evanghelic. Nevoile lor sunt adesea satisfăcute mai înainte ca ei să ceară. Ei trebuie să aibă Cuvântul lui Dumnezeu clar în minte pentru ca rugăciunile și străduințele lor să fie potrivite cu voia Lui. Astfel dezamăgirile lor vor fi hotărârile Lui și vor fi acceptate ca de la Domnul.

Binecuvântările necazului

„Voi fi cu el în necaz” este promisiunea. Aici sugestia este că Domnul nu ne va păzi neapărat de a ajunge în necaz. Am putea vedea necazul venind și să ne rugăm Domnului, dar s-ar putea ca El să nu ne elibereze de necaz. Iar noi să nu cerem să fim scutiți de necaz dacă Înțelepciunea Sa vede că pentru noi cel mai bine este să-l avem. Necazul s-ar putea dovedi foarte folositor pentru noi.

Domnul ne-a spus deja în Cuvântul Său că trebuie să ne bucurăm chiar și în încercare, pentru că încercarea corect primită va lucra pentru noi „mai presus de orice măsură o greutate veșnică de slavă”. Astfel, deși Domnul nu ne promite că vom scăpa de necaz, El ne promite că odată cu necazul va da copiilor Săi mângâierea inimii, har susținător, care le va permite să se bucure în mijlocul strâmtorării (2 Cor. 4:6-18; 12:9, 10; Isa. 43:1, 2). Aceasta s-a văzut la Domnul nostru Isus și la apostoli. Pavel și Sila au fost în stare să cânte laudă lui Dumnezeu în închisoare, cu picioarele fixate în butuci și cu spatele sângerând din cauza loviturilor primite. Au putut să se bucure în strâmtorare pentru Cristos.

Domnul este totdeauna cu poporul Său; prin urmare ei n-ar trebui să fie descurajați. Copiii Săi au mângâierea și ajutorul literei Adevărului și spiritului Adevărului. Dar ei au toate aceste binecuvântări numai în măsura în care vreau să exercite credință, pentru că gloriile promise încă nu sunt ale lor în realitate; acestea sunt ale lor acum doar prin promisiune.

Eliberarea noastră deplină

„Îl voi mântui și-l voi onora.” Eliberarea sfinților Domnului, în cel mai deplin sens al cuvântului, va fi prin participarea lor la Întâia, cea mai însemnată Înviere. Domnul nostru Isus a fost eliberat de toate încercările și necazurile Sale când a fost înviat dintre morți. Promisiunea către Biserică este de asemenea că vom fi eliberați când ne va veni „schimbarea” învierii. „Semănați în slăbiciune”, vom fi „înviați în putere”, semănați în trup natural, vom învia „corp duhovnicesc”. Aceasta va fi eliberarea deplină și cu ea vor veni onoarea și înălțarea promise.

Există desigur eliberări pentru copiii lui Dumnezeu în prezent, potrivit nevoilor noastre. Și Domnul ne dă un anumit fel de onoare, dar de obicei nu felul de onoare pe care o apreciază lumea. Această onoare poate veni amestecată cu astfel de necaz încât s-o facă de nedorit în ochii lumii. Dar onoarea care va veni pentru sfinți la sfârșit va fi astfel încât toți o vor cunoaște și o vor aprecia. Toți membrii lui Cristos vor împărtăși cu Capul lor gloriile și onorurile Împărăției. El și membrele Corpului Său glorificat vor domni în Împărăția Tatălui și vor fi asociați împreună la marea lucrare a lui Dumnezeu toată eternitatea.