Vol. 1 Septembrie-Octombrie 1994 Nr. 6

BOTEZUL PENTRU IERTAREA PĂCATELOR NUMAI PENTRU EVREI

„Eu, în adevăr, vă botez cu apă, spre pocăință; dar Cel care vine după mine este mai puternic decât mine și eu nu sunt vrednic să-i duc încălțămintea, El vă va boteza cu duh sfânt și cu foc”. — Matei 3:11

W.T. 1 Oct. 1916 (pag. 291-294)

Trebuie să facem o distincție foarte clară între aranjamentul din Ziua Ispășirii cu anularea lui de păcate pentru Israel și orice alt aranjament pentru anularea păcatului. Jertfele din Ziua Ispășirii au tipificat „jertfele mai bune” pentru îndepărtarea păcatului originar. Păcatul originar a fost păcatul lui Adam, care a trecut la toți copiii lui. Întreaga rasă este prin natură sub stăpânirea acelui păcat originar și sub pedeapsa lui. Dumnezeu intenționează să sfârșească atât cu păcatul, cât și cu pedeapsa lui, prin Marele Preot Isus. Isus a murit deja și acum aproape a completat oferirea „jertfelor mai bune” decât cele oferite de marele preot tipic al lui Israel. Vedem că vine timpul când nu va fi doar o acordare a meritului lui Cristos, așa cum a fost în timpul vârstei Evanghelice pentru Biserică, deoarece în vârsta viitoare meritul Lui va fi aplicat în mod absolut pentru păcatul întregii lumi, iar păcatul lumii — păcatul adamic — va fi anulat pentru totdeauna. Condamnarea păcatului originar nu va mai fi asupra nimănui, nicăieri; și toți care vor vrea, vor fi ajutați să meargă în sus spre tot ceea ce s-a pierdut prin Adam și s-a răscumpărat prin Cristos Isus.

Dar pe lângă păcatul originar există și alte păcate, și vinovăția acestora este proporțională cu măsura cunoștinței avute. În rugăciunea Domnului nostru, cele neintenționate sunt numite „greșeli”. Dar rugăciunea către Dumnezeu n-ar îndepărta păcatul originar; numai moartea lui Isus ca preț de răscumpărare l-a putut îndepărta. Există unii, care prin credință în sângele Lui răscumpărător și prin consa-crarea inimii și vieții către Domnul, au devenit fii ai lui Dumnezeu. Din cauza imperfecțiunilor moștenite, acești fii ai lui Dumnezeu comit greșeli. Când își recunosc aceste greșeli, trebuie să vină la tronul harului ceresc pentru a „căpăta îndurare și a afla har ca să aibă ajutor la momentul potrivit”. În afară de cei care au devenit fii ai lui Dumnezeu, alții nu pot sta în fața Lui și n-au nici un drept să facă cereri. Singurii care sunt ascultați de Dumnezeu sunt aceia care au devenit ucenici sau urmași ai lui Cristos și care au fost acceptați de El ca urmași ai Săi. El a devenit pentru aceștia garanție și i-a atras într-o relație binecuvântată cu Tatăl, relația de fii.

Israeliții au fost poporul lui Dumnezeu, în relație de legământ cu El prin aranjamente tipice. Încă nu venise timpul ca Cristos să moară pentru păcătoși, așa că Dumnezeu le-a dat un sistem de tipuri, indicând înainte spre Jertfa reală pentru păcate, care va fi oferită „la timpul cuvenit”. El a aranjat ca aceia care veneau în relație de legământ cu El să fie tratați ca și cum păcatele le-ar fi fost în realitate iertate și anulate. „An de an, tot mereu”, cum spune apostolul Pavel, ei trebuiau să repete aceste jertfe din Ziua Ispășirii, și în acest fel, tipic, aveau o nouă anulare a păcatului adamic pentru încă un an, pentru că jertfa era bună numai pentru un an. Datorită acestui aranjament, greșelile lor fără știință erau tipic înlăturate și ei continuau să fie poporul de legământ al lui Dumnezeu. Totuși, în timpul fiecărui an, prin slăbiciune mai mare sau mai mică, ei puteau să cadă în erori de gând, de cuvânt sau de conduită. Acestea ar fi greșeli.

Obiectivul botezului lui Ioan

Când Ioan Botezătorul și-a început misiunea, a venit propovăduind că acum sosise timpul ca Mesia să apară și să se facă invitația de a veni în Împărăția cea reală a lui Dumnezeu. Îndemnul lui era ca tot poporul să se pregătească pentru aceasta, altfel nu vor fi pregătiți să-L primească pe Mesia. El a spus în esență: Examinați-vă viața. Trăiți voi conform legii, cât puteți de bine? Dacă nu trăiți, dacă trăiți după o normă mai joasă decât cea mai bună de care sunteți capabili, atunci sunteți vinovați. În oricare măsură nu trăiți la nivelul celor mai înalte posibilități ale voastre, nu sunteți în favoarea lui Dumnezeu și sunteți nesinceri față de legământul vostru. Dacă de acum încolo doriți să faceți tot ce puteți mai bine, arătați acest lucru botezându-vă în apă. Aceasta va fi o recunoaștere că vă căiți de păcate și astfel vă veți spăla păcatele.

Poporul și-a spălat tipic propriile păcate. Nu Ioan Botezătorul le-a spălat. Cei care nu trăiseră în armonie cu Legământul Legii lor, dar care l-au ascultat bucuroși pe Ioan și s-au întors de la păcat, erau în mare parte tocmai aceia la care apela mesajul cu privire la venirea lui Mesia. Astfel, împreună cu acei care se păstraseră în favoarea și binecuvântarea lui Dumnezeu, ei au devenit „israeliți adevărați în care nu era vicleșug”. Această spălare a păcatelor n-a fost o curățare reală de vină, deoarece numai sângele lui Isus, meritul jertfei Sale de răscumpărare, a putut șterge în realitate păcatul.

Saul din Tars botezat cu botezul lui Ioan

Unii au întrebat: Cu ce botez a fost botezat Saul din Tars? Cu botezul lui Isus, sau cu botezul lui Ioan? Anterior în viață, Saul trăise „cu un cuget curat” înaintea lui Dumnezeu; atunci cum a avut păcate pe care să le spele cu ((70)) ocazia convertirii sale la Cristos? Ne amintim incidentul convertirii lui. În timp ce era angajat în persecutarea creștinilor, în drum spre Damasc, Saul fusese doborât la pământ și i se arătase Domnul. Atunci, după cum Sf. Pavel a spus după aceea, a văzut pe Isus strălucind mai presus de strălucirea soarelui în miezul zilei și, ca urmare a acestei manifestări glorioase, a orbit. Apoi tovarășii lui l-au condus în Damasc unde timp de trei zile nici n-a mâncat nici n-a băut. Atunci Anania, un serv al lui Dumnezeu, a fost trimis de Domnul să-i redea lui Pavel vederea. După ce Saul și-a recăpătat vederea, Anania i-a spus: „Și acum ce întârzii? Scoală-te și botează-te, și spală-ți păcatele”.

După cât se pare, Sf. Pavel niciodată nu și-a revenit în întregime de la această leziune a ochilor. Domnul a refuzat să-i redea complet vederea. Anumite Scripturi par să implice că ceea ce el numea „un țepuș în carne” era slăbiciunea lui de ochi. Dar Domnul i-a declarat că-i va da ceva, ceea ce va fi mai mult decât o compensație pentru vederea lui slabă: bogățiile harului Său (2 Cor. 12:7-10). Deși el a fost mult onorat cu revelații, acest necaz a servit să-l țină umilit și să-i amintescă faptul că odată fusese dăunător pentru poporul Domnului.

Apostolul a declarat că ceea ce făcuse era „dintr-un cuget curat”, cu adevărat gândind că făcea serviciu lui Dumnezeu când persecuta pe urmașii lui Isus. El a spus că primise îndurare pentru că o „făcuse din neștiință prin necredință”. El a spus: „Eu sunt cel mai mic dintre sfinți și nu sunt vrednic să fiu numit sfânt, fiindcă am persecutat Biserica lui Dumnezeu.” Anterior în viață, el fusese foarte atent în a ține formele exterioare ale Legii, fiind, așa cum a spus, „un Fariseu dintre Farisei”, dar neglijase spiritul Legii — îndurare și dreptate. În zelul său pentru Lege, persecutase energic pe cei în armonie cu Dumnezeu. De aceea el a fost păcătos fără să fie conștient că făcea rău. Dar păcatul i-a fost declarat de către Domnul prin Anania care a mustrat pe Saul și i-a solicitat să-și dea seama de păcatele sale și să le spele prin botez.

De fapt prin botez nu se iartă nici un păcat

Acest lucru ne face să considerăm în ce mod ar putea botezul să spele păcatele. Scripturile ne arată că în ceea ce privește neamurile nu există nici un botez care spală păcatele. Noi toți, care am fost neamuri, nu ne-am spălat păcatele prin apă, ci prin credința în Domnul Isus Cristos. Pentru noi botezul înseamnă ceva diferit de spălarea păcatelor, cum a făcut botezul lui Ioan; adică înseamnă, o îngropare, o introducere în Corpul lui Cristos, Biserica.

Totuși, aceasta nu înseamnă că Sf. Pavel și alți evrei n-au fost introduși în mod cuvenit în Cristos. Evreii au fost „botezați în Moise, în mare și în nor”. Moise a fost mijlocitor pentru întreaga națiune a lui Israel, el stătea între Dumnezeu și popor. Fiindcă așa a fost, Dumnezeu a intrat în legământ cu ei și Israel a intrat în legământ cu Dumnezeu, declarând că vor ține toate poruncile Lui. De-a lungul vârstei Iudaice, unii dintre ei au ținut aceste porunci fără vreo călcare serioasă. Noi credem că printre aceștia au fost un număr dintre apostoli. Ei au trăit o viață bună, onestă, dreaptă, în armonie cu Domnul, pe cât au fost în stare să trăiască în timpul acela.

Alții dintre aceia care au venit la Isus, au fost cei care și-au dat seama că erau păcătoși, dar se pocăiseră. Ne amintim că tocmai acesta a fost obiectivul planului Tatălui, în faptul că a trimis pe Ioan Botezătorul. Ioan învăța pe evrei că Mesia era gata să vină la ei, și toți care doreau să fie în armonie cu Împărăția pe care o vestea, să caute a fi în armonie cu Legea. Unii n-au avut nimic de ce să se căiască și nimic de spălat prin botez. Mulți dintre aceia care și-au dat seama că fuseseră necredincioși față de legământul lor cu Dumnezeu au fost botezați în apă, spălându-și simbolic păcatele pe care le comiseseră. Acest act de pocăință i-a adus înapoi sub binecuvântarea și favoarea Legământului Legii lor. Dar, deși sângele taurilor și țapilor, vărsat conform legii lor, n-a îndepărtat în realitate păcatul, totuși, primite cum se cuvine, prin credință, aceste jertfe țineau poporul în relație de legământ cu Dumnezeu. Tot așa, nici botezul în apă n-a putut șterge păcatul, dar i-a restabilit în deplină armonie cu aranjamentul lui Dumnezeu pentru Israel.

Astfel, evreii care au recunoscut că nu trăiseră în armonie cu Dumnezeu, s-au folosit de posibilitatea de a fi botezați de Ioan. Spălându-și păcatele simbolic în apă, ei declarau public faptul că de atunci încolo intenționau să trăiască în acord cu Legea lui Dumnezeu. Alții, conducătorii religioși, au fost ipocriți. Ei erau siguri că dacă Dumnezeu intenționa să binecuvinteze pe cineva din poporul Său la venirea lui Mesia, El va binecuvânta pe aceia care se păstraseră în armonie cu Legea — pe ei înșiși. Cărturarii, Fariseii și Învățații Legii din acel timp, ca și Saducheii, cu toții priveau lucrarea lui Ioan ca neînsemnată. Isus a spus că aceasta era datorită faptului că nu erau dispuși să se căiască și să-și spele păcatele, nu erau dispuși să recunoască faptul că aveau păcate pe care să le spele. De aceea, după cum nu l-au primit pe Ioan, tot așa nu erau gata să-L primească pe Acela căruia Ioan I-a fost premergător, pe Acela care a venit să șteargă în realitate păcatul, făcându-Și propria viață jertfă pentru păcat.

Cum au fost evreii transferați din Moise în Cristos

Neamurile nu puteau să se întoarcă prin pocăință la legătură cu Legea Mozaică, deoarece ele n-au fost niciodată sub acea lege. Moise era un tip al lui Cristos. După cum evreii toți au fost botezați în Moise, tot așa, când Isus a luat locul lui Moise, botezul în Moise a fost socotit ca botez în Cristos pentru toți aceia care L-au acceptat pe Isus ca Mesia. După cum a arătat apostolul (Fapte 3:22): „Domnul Dumnezeul vostru vă va ridica dintre frații voștri, un Proroc ca mine; pe El să-L ascultați în tot ce vă va spune”. Cristos a fost acest profet ca Moise, însă cu mult mai mare — ca și el prin aceea că urma să fie reprezentantul lui Dumnezeu pentru „tot poporul”, toată omenirea, după cum Moise a fost reprezentantul Său pentru tot poporul lui Israel.

Orice evreu, care era în relație potrivită cu Dumnezeu prin Moise, a fost adus în Cristos prin exercitarea ((71)) credinței, așa încât era în Cristos imediat ce recunoștea pe Cristos ca antitipul lui Moise și-și dădea seama că botezul lui în Moise însemna tipic botezul în marele Antitip al lui Moise. Referindu-se la relația tipică a lui Israel cu Cristos, apostolul Pavel a declarat că atunci când au băut apă din Stânca lovită, „au băut aceeași băutură duhovnicească, pentru că beau dintr-o stâncă duhovnicească și care venea după ei; și stânca era Cristos”. Ei au băut din ea în tip. Prin urmare, când, la timpul cuvenit, cei credincioși ai lui Israel L-au acceptat pe Mesia prin credință, ei au murit pentru acea relație tipică și de atunci încolo au băut în realitate din Stânca spirituală — Isus Cristos. Ei au intrat în relație vitală cu Mesia.

Botezul pentru iertarea păcatelor nu mai este eficient pentru evrei, deoarece ocazia lor, calea prin care ar putea fi preferați față de neamuri, s-a închis. Acum nu există nici o prevedere prin care evreii să fie privilegiați a veni în Cristos prin vreun mod mai ușor decât cei din altă națiune sau popor. Ca națiune, evreii au fost părăsiți cu cinci zile înainte de răstignirea lui Cristos, până când „dublul” sau nefavoarea lor se va împlini. Vezi Studii în Scripturi Volumul 2, studiul 8. Noi înțelegem că favoarea specială pentru evrei, chiar și individual, s-a sfârșit la trei ani și jumătate după cruce, la sfârșitul săptămânii a șaptezecea a lor, așa cum a fost prezis de profetul Daniel (Daniel 9:24-27). Vezi Studii în Scripturi Volumul 2, studiul 3.

Apostolul explică (Romani 11) faptul că deși Israel fusese ramurile naturale ale măslinului, care aveau ca rădăcină făgăduința către Avraam și ca trunchi antitipic pe Domnul Isus Cristos, totuși a venit timpul când multe din aceste ramuri au fost rupte. O ramură ruptă n-ar putea fi restabilită prin vreun proces diferit de acela prin care ar putea fi altoită o ramură sălbatică. Aceste ramuri fuseseră deja rupte când apostolul s-a referit la această problemă în scrisoarea sa către Biserica din Roma. Deci orice evreu care ar veni după aceea în Cristos, ar trebui să fie altoit ca și neamurile. El n-ar avea nici o întâietate.

Botezul nepotrivit al celor doisprezece efeseni

Remarcăm cazul efesenilor menționați în Fapte 19. Apolo propovăduise în Efes și botezase doisprezece frați. Dar Apolo însuși nu fusese atunci clar informat cu privire la diferența dintre botezul evreilor și cel al neamurilor; și el le-a făcut botezul lui Ioan, care era pentru iertarea păcatelor evreilor împotriva Legământului Legii lor, incluzând mai târziu păcatul lor de respingere și răstignire a lui Mesia. Dar Dumnezeu n-ar recunoaște acest botez pentru unul dintre neamuri. Neamurile nu fuseseră niciodată în relație de legământ cu El.

Când Sf. Pavel a venit la Efes și și-a dat seama că acești oameni n-aveau nici unul din darurile spiritului, comune atunci tuturor credincioșilor, a întrebat ce botez primiseră. Ei au răspuns: „Botezul lui Ioan”. Atunci el le-a cerut să se boteze din nou în numele Domnului Isus Cristos. Aceasta i-a adus în relație deplină cu Dumnezeu, cum erau și restul ucenicilor. Probabil Domnul a permis această greșeală pentru ca apostolii să poată înțelege mai clar și pentru ca astfel adevărul despre această problemă să poată ajunge până la noi. Aceste lucruri ne dau o idee clară despre cât de specific este Dumnezeu în toate procedurile Sale. Există un mod precis în care putem veni în relație de legământ cu Domnul, și El insistă asupra recunoașterii condițiilor care trebuie să fie respectate în acest scop.

Ramurile naturale rupte

Poporul evreu a fost rupt din favoare și tovărășie cu Dumnezeu o perioadă lungă de timp, o perioadă de nefavoare egală cu perioada anterioară de favoare — 1845 de ani, după cum am arătat în Studii în Scripturi. Ei sunt separați de măslinul originar. Dar Dumnezeu este în stare să-i „altoiască din nou”, după cum declară apostolul. Astfel, în timpul vârstei Evanghelice, evreii au avut același privilegiu de a veni în Corpul lui Cristos, ca și neamurile. Faptul că cineva este evreu nu-l împiedică de a intra în stăpânirea tuturor privilegiilor creștinilor dintre neamuri. Singurul lucru care a împiedicat este marele abis al prejudecății și concepției greșite despre Dumnezeu.

Națiunea evreiască este respinsă din favoare divină „până când va intra plinătatea neamurilor”. Noi credem că „plinătatea” este acum aproape completată. Sf. Pavel declară că evreii, Israel după trup, vor fi restabiliți în favoarea lui Dumnezeu. „Ei vor primi milă prin mila voastră” (a Bisericii Evanghelice), ne asigură el. Ei vor fi aduși înapoi prin slujirea Bisericii glorificate. Ca națiune nu s-au folosit de privilegiile acestei vârste Evanghelice, ca să-și spele păcatele prin acceptarea lui Cristos, dar evreii vor veni în favoare sub cele mai favorabile condiții când va fi stabilită noua ordine de lucruri, când, prin aplicarea meritului jertfei Sale, Cristos va fi făcut ispășire pentru întreaga lume. Aceasta va include și păcatele evreilor. „Dublul” nefavorii lor fiind sfârșit, după cum înțelegem, în primăvara lui 1878, favoarea lui Dumnezeu se manifestă treptat față de evrei, și va continua să crească până la restabilirea lor deplină, deși pedeapsa lor încă nu este completă.

Privilegii speciale pentru Israel natural

La inaugurarea noii vârste de binecuvântare, Israelului natural i se va acorda un loc și un privilegiu special, „căci lui Dumnezeu nu-i pare rău de darurile și de chemarea făcută”. Vedem cum acest privilegiu special va veni la ei încă într-un fel, adică prin aceea că Legea a fost mai mult sau mai puțin o constrângere asupra lor ca popor în viața lor zilnică. Mai mult sau mai puțin ei au avut loialitate față de Dumnezeu, ceea ce i-a ținut separați de alte națiuni. Totuși acest privilegiu special, de întâietate în Împărăția mesianică, nu va fi acordat tuturor celor care sunt evrei după sânge, ci numai celor care se vor dovedi loiali față de Lege și profeți, celor care vor fi evrei din inimă, nu numai pe din afară. Toți ceilalți vor fi numai neamuri. — Romani 2:28, 29.

((72))

Faza pământescă va fi compusă din vrednicii din vechime ai vârstelor dinaintea primei veniri a Domnului nostru. Abel, Enoh, Noe, Avraam, Isaac, Iacov, Iov, profeții evrei și alți credincioși vor fi la putere ca „prinți în toată țara” (Psalm 45:16). Evreii ortodocși vor fi mai dispuși decât oricare alți oameni să primească prompt binecuvântările noii dispensații. De aceea ei vor avea prima binecuvântare, nu din motivul parțialității din partea lui Dumnezeu în arătarea favorii față de acest popor, ci în virtutea faptului că El a făcut un legământ cu ei ca urmași ai credinciosului Avraam.

Botezul În vârsta viitoare

N-avem nici un motiv să gândim că în noua dispensație va fi practicat botezul. N-avem nici o Scriptură care să ne spună că va fi introdus. Totuși nu va fi surprinzător dacă va fi restabilit, deoarece botezul este o ilustrație foarte frumoasă a consacrării față de Dumnezeu, a predării depline a vieții în serviciul Lui. Ar putea fi introdus ca simbol al spălării păcatelor, sau ca simbol al consacrării. Ceea ce nu știm, credem că cel mai bine este să nu discutăm. Vedem că biserica a fost botezată în Cristos, fiind botezată în moartea Lui, și, de aceea, pentru creștini acest botez este un simbol al morții. Dar nu este nevoie să fie întotdeauna un simbol al morții. Această frumoasă ilustrație ar putea fi transformată pentru a semnifica un botez în familia lui Cristos, o manifestare a adoptării acestui Tată nou, spre deosebire de tatăl vechi, Adam, o ridicare spre înnoirea vieții prin Domnul Isus Cristos. Să nu fim surprinși dacă acesta va fi cazul, dar nu este înțelept să facem înainte speculații. Mai bine să lăsăm chestiunile care încă nu sunt clare până când Domnul le va descoperi complet.

Ioan Botezătorul a fost numit cu acest nume deoarece a fost primul care a folosit botezul; și el, ca premergător al lui Cristos, l-a folosit pentru a face o lucrare pregătitoare. Nu numai Ioan și ucenicii lui, dar și Isus și ucenicii Lui au practicat acest botez printre evrei (Ioan 4:1-13). Acest ritual chema la pocăința de păcate și la intrarea în armonie cu Mesia care era gata să vină. Era foarte necesar ca Isus să fie recunoscut ca marele Uns, pentru că, deși botezul lui Ioan era pentru a aduce pe evrei înapoi în acord cu Moise, în armonie cu Legea, totuși era pentru a-i pregăti să accepte pe Mesia.

Botezul evreilor după Rusalii a fost la fel — pentru iertarea păcatelor; dar ei erau învinuiți, pe lângă celelalte păcate de necredincioșie, de răstignirea Prințului Vieții. Mulți și-au recunoscut vina când și-au dat seama ce făcuseră. Ei au văzut că întreg poporul era vinovat de ceea ce făcuse prin conducătorii lor, marele preot, subpreoți, Sinedriu, Cărturari, Farisei și Învățații Legii.

Evreii pocăiți în inimă erau îndemnați să întrebe ce trebuiau să facă pentru a scăpa de condamnarea care era peste tot poporul. Sf. Petru a spus: „Pocăiți-vă, și fiecare din voi să fie botezat în numele lui Isus Hristos, spre iertarea păcatelor voastre; și veți primi darul Duhului Sfânt”. Căutând să justifice într-o măsură păcatul răstignirii lui Mesia, el a spus: „Și acum, fraților, știu că din neștiință ați făcut așa, ca și mai marii voștri; căci dacă ar fi știut, n-ar fi răstignit pe Domnul Slavei” (Fapte 2:37, 38; 3:13-15, 17). El le-a amintit că ei erau copii ai făgăduinței și ca israeliți aveau un drept deosebit la acest aranjament, pe care Dumnezeu îl făcuse prin Fiul Său cel Uns, prin aceea că întâi trebuia să fie pentru ei, și că pocăința le va aduce iertare și ștergerea păcatelor.

În orice caz, apostolul nu vorbea despre o scufundare nouă în Corpul lui Cristos, care ar fi aplicabilă numai la neamuri, deoarece neamurile nu puteau fi primite în același mod, prin iertarea păcatelor și restabilirea în favoarea lui Dumnezeu sub aranjamentul Legii iudaice, căreia nu-i fuseseră supuși niciodată. Neamurile nu păcătuiseră niciodată împotriva Legii, de aceea cu ei nu se putea proceda ca și cu evreii.

A fost botezul lui Ioan un botez creștin?

Se pune iarăși întrebarea: A fost botezul lui Ioan un botez creștin? Dacă nu, când au început creștinii să boteze cu botezul creștin? Răspundem: Botezul lui Ioan n-a fost botez creștin, ci numai un botez pentru spălarea păcatelor, așa cum am arătat. Puțini din cei botezați de Ioan știau ceva despre Cristos. Prin urmare, nu putea fi un botez creștin. Totuși, pentru evreii care-l făceau, echivala cu botezul creștin pentru că, venind înapoi în Moise și recunoscându-l pe Cristos ca antitipul lui Moise, erau astfel transferați în Cristos după Rusalii.

Dar botezul creștin pentru neamuri era un lucru nou. El simboliza altoirea ramurilor de măslin sălbatic în măslinul israelit. Era o scufundare a străinilor în Corpul lui Mesia, făcându-i membri împreună cu evreii ai celor douăsprezece seminții ale Israelului spiritual, al căror număr complet urma să fie 144.000, douăsprezece mii din fiecare seminție (Apocalipsa 2:9; 3:9; 7:1-8; 14:1-5). Cei luați dintre neamuri erau ramurile de măslin sălbatic altoite în măslinul bun, ca să formeze numărul care lipsea pentru a completa Corpul lui Cristos.

Să se practice acum botezul în apă?

Unii prieteni par să se îndoiască în privința practicării cuvenite a botezului în apă de la 1 Octombrie 1914 încoace, și, dacă este cuvenit, ce cuvinte să folosească cel care-l administrează, atunci când scufundă candidatul, în special dacă n-a făcut decât recent consa-crarea.

La acestea răspundem: Întâi, exact când se va sfârși participarea ca membru în Corpul lui Cristos este o chestiune pe care noi nu suntem capabili s-o determinăm cu hotărâre. Până la acel timp, putem fi siguri că oricine s-a prezentat în modul cuvenit, a putut fi ales. Al doilea, unii dintre aceia care se prezintă acum pentru scufundare, au făcut înainte o deplină consacrare; se poate ca ei să-și simbolizeze consacrarea făcută cu cinci, zece sau douăzeci de ani în urmă. Al treilea, chiar dacă am fi siguri că Corpul lui Cristos s-a completat, nu vedem nici un motiv de ((73)) ce consacrarea față de Dumnezeu să nu fie simbolizată prin botezul în apă, deoarece acest ritual reprezintă predarea și îngroparea voinței individului în voința Domnului, și aceasta este calea cuvenită pentru fiecare. Nu ne-am putea imagina o cale diferită pentru a merge toți în timpul vârstei Milenare. Diferența va fi că Domnul nu-i va accepta atunci la o schimbare de natură, ci la favoarea Lui sub privilegiile restabilirii din acea dispensație, o ridicare la natura umană pe pământ.

Cei care vor veni în armonie cu aranjamentele lui Dumnezeu pentru lume în timpul Mileniului, acum gata să apară, vor fi fii ai lui Cristos; despre El se vorbește ca fiind „Tată Veșnic” al lor, Dătător de viață al lor. El nu este Tatăl Bisericii Evanghelice, ci Fratele lor mai mare. Ei sunt fiii lui Dumnezeu. Viața care va fi dată lumii va fi viață pământească, de felul celei pe care a predat-o Isus în folosul lor. La ei se face referire în 1 Corinteni capitolul 15, ca fiind aceia care sunt ai Lui, care devin ai Lui în timpul miei de ani de prezență a Lui.

Traducerea din Versiunea Comună este neclară. Versetul 23 ar trebui să spună: „Dar fiecare la rândul lui: rodul dintâi uns; apoi cei care sunt ai lui Cristos la prezența Lui” — în timpul Parousiei Lui, o mie de ani de domnie a lui Cristos. „Apoi vine sfârșitul, când El (Cristos) va fi predat Împărăția lui Dumnezeu, însuși Tatălui”, „pentru ca Dumnezeu să fie totul în toți” (Versetele 24-28). Toată lumea restaurată va aparține familiei generale a lui Cristos. Isus, Mirele, și Biserica, mireasa Lui, vor avea familia umană regenerată ca fii pe plan pământesc de existență. Oamenii vor deveni copiii lui Cristos prin consacrarea lor. Voia Tatălui pentru ei nu va fi natura spirituală, ci restabilirea umană la tot ceea ce s-a pierdut în Adam.

Pentru toate aceste motive, noi vedem că este potrivit să nu facem în acest timp nici o schimbare, fie în botezul simbolic, fie în limbajul folosit în legătură cu acesta. Noi gândim că este o ilustrație potrivită a consacrării față de Dumnezeu și față de serviciul Său, pe oricare plan de viață ar putea petrece cineva eternitatea, fie spiritual, fie pământesc.