SF. PAVEL ÎN TESALONIC ȘI BEREEA

Fapte 17:1-15

> Metoda de instruire în Biserica timpurie — Importanța studierii Bibliei fără prejudecată — Răscumpărarea, Punctul central al Evangheliei — Puțini au crezut — Majoritatea s-au Înfuriat — Misionarii acuzați de trădare — Defăimarea este întotdeauna o armă a învidiei și mândriei — Servii lui Dumnezeu sunt persecutați întotdeauna

„Pe El Dumnezeu L-a înălțat cu puterea Lui și L-a făcut Domn și Mântuitor.” Fapte 5:31 .

W.T. 15 Iunie 1916 (184-185)

Plecând din Filipi, Sf. Pavel, Sila și Timotei au mers cam o sută de mile spre sud-vest și s-au oprit în cetatea Tesalonic, cea mai mare cetate comercială din Macedonia — cunoscută acum ca Salonic. În drumul lor ei au trecut prin două cetăți, unde se pare că n-au găsit nici o deschidere pentru Mesajul lor, nici o inimă pregătită. Filipi a fost una dintre puținele cetăți în care Evanghelia a făcut vreun avans. Înainte de aceea, cetatea venise sub influența Iudaismului într-o anumită măsură. Evident că răspândirea evreilor peste tot în această regiune i-a familiarizat mai mult sau mai puțin pe vecinii lor cu adevăratul Dumnezeu, cu ținerea Legilor Lui și cu respectul pentru revelațiile Sale și pentru Mesia cel promis.

În Tesalonic misionarii au găsit o sinagogă evreiască; și în armonie cu obiceiul lor au luat parte la serviciul religios de acolo. Timp de trei zile de Sabat ei au vorbit din Scripturi cu adunarea. Cuvântul redat au vorbit din versetul 2 implică un dialog sau discuție. Sf. Pavel a discutat Biblia cu evreii. Caracterul potrivit al cursului său este evident. Evreii erau familiari cu profețiile mesianice; și chiar dacă locuiau printre neamuri, totuși, după cum spune apostolul, ei sperau continuu în împlinirea marilor făgăduințe făcute lui Avraam, confirmate lui Isaac și lui Iacov — Legământul prin Jurământ. Fapte 26:7; Evrei 6:13-19.

Această formă de propovăduire a Evangheliei a fost scoasă considerabil din uz printre creștini. Ea este ((170) excelentă. Noi ne-am străduit s-o readucem în uz printre prietenii Adevărului Prezent de pretutindeni, recomandându-le în mod special Studiile Biblice Bereene și astfel de discuții ale Cuvântului lui Dumnezeu care folosesc ajutoare. Efectul este excelent. În acest mod mulți obțin idei mai clare despre Adevăr decât ar obține din vreun discurs obișnuit. În timp ce recomandăm orice fel de studiu biblic, noi recomandăm în special această formă pe care Domnul a binecuvântat-o mai presus de toate celelalte pentru iluminarea poporului Său în acest sfârșit al Vârstei Evanghelice. Această metodă este în avantajul întregii adunări; căci un conducător capabil nu este atât de indispensabil cum este cu alte metode. Cu conducătorii capabili un pericol este că uneori capacitatea lor merge într-o direcție greșită și îndrumă greșit pe cei prea încrezători în grija acestora.

Pentru acest fel de studiu biblic se folosesc atât un manual cât și o carte de întrebări. Manualele sunt Studiile în Scripturi. În aceste volume învățăturile Bibliei au fost aduse într-o formă care se poate asimila. Fiecare subiect este tratat sistematic, având referințe la diferitele părți ale Bibliei în care sunt expuse aceste subiecte. Nu ne surprinde, prin urmare, că aceia din poporul Domnului care au aflat valoarea acestei metode de studiu biblic și care o urmează au o înțelegere mai clară a Cuvântului decât alții.

ESENȚA ÎNVĂȚĂTURII LUI PAVEL

După ce ne spune că Apostolul a vorbit cu evreii despre Mesajul Evangheliei, studiul nostru explică ceva despre metoda sa; anume, el le-a deschis Scripturile, indicând ceea ce înainte ei nu remarcaseră în legătură cu Mesia — faptul că era necesar ca Cristos să sufere moartea și să învie din morți înainte de a putea fi Regele promis. Evreii știau despre Scripturile care se refereau la suferințele lui Mesia. Dar ei le-au ignorat pe acestea, și le-au înțeles numai pe acelea care se refereau la Domnia Sa Milenară de glorie, onoare și putere.

Ei aveau nevoie tocmai de ceea ce le-a trimis Domnul în persoana Apostolului — pe cineva să le explice Scripturile, să le răspundă la întrebări și să-i ajute să găsească răspunsuri la întrebările lor din Scripturi. Sf. Pavel le-a arătat inelele de legătură între cele două linii de profeții referitoare la Mesia. El a arătat că prin puterea păcatului înrădăcinat, întipărit, moartea a domnit asupra rasei umane, și că nimeni n-a putut fi eliberat de această condiție fără un Răscumpărător. Mesia va domni într-adevăr peste Împărăția Sa, lumea; dar înainte trebuia să aibă loc o răscumpărare, o ridicare a blestemului morții. Apoi el le-a prezentat faptele morții lui Isus, „Cel drept pentru cei nelegiuiți”, și a arătat că învierea Domnului nostru a fost exact ce fusese declarat de Profeți, și era necesar ca El să ducă la îndeplinire la timpul cuvenit binecuvântarea lui Israel sub Noul lor Legământ și binecuvântarea lumii prin Israel. Gen. 2:17; 3:19; 12:3; Ez. 18:4, 20; Ier. 31:31-34.

Apoi Apostolul a arătat că, totuși, întâi trebuia adunată o clasă aleasă, pentru a fi asociată cu Mesia în Împărăția Lui; și că aceștia trebuie să-și demonstreze vrednicia punându-și viețile în consacrare în serviciul Său. Rezumatul argumentării Apostolului a fost: „Și acest Isus, pe care vi-L vestesc eu, este Mesia”.

EFECTUL LUI ASUPRA ASCULTĂTORILOR

Unii dintre evrei au crezut Mesajul și au trecut de partea Sf. Pavel și a lui Sila; dar evident ei erau numai o minoritate. Cu ei erau unii greci evlavioși și de asemenea un număr de femei cu influență. Timpul separării venise. Grâul dintre evreii din Tesalonic trebuia separat de clasa pleavă, ca și în altă parte (Mat. 3:11, 12). Ei erau adunați în grânarul Evanghelic, în Dispensația Spiritului. Ei erau transferați din Moise în Cristos, din Israelul natural în noul Israel Spiritual, chemat a fi o Preoțime Împărătească, un popor special, pentru un scop Divin.

Numai o minoritate dintre evrei au putut primi Mesajul. Restul au fost iritați. Prin urmare ei au fost geloși pentru succesul obținut de acești străini care fuseseră în cetate doar câteva săptămâni, dar care, cu toate acestea, făcuseră deja impresie considerabilă asupra neamurilor, pe care ei nu fuseseră în stare să le influențeze și să le convertească la iudaism.

Neavând nici un argument realist, nici o logică prin care să poată învinge argumentele misionarilor, evreii necredincioși au recurs la tacticile obișnuite ale lui Satan, de răstălmăcire, calomnie, stârnind astfel prejudecata, ura, răutatea etc. Ei au ațâțat chiar o revoltă în cetate — o gloată care a asaltat casa lui Iason, în care locuiau misionarii. Negăsind pe misionari, gloata, având conducător, au dus pe Iason și pe alți credincioși înaintea magistratului, zicând: „Oamenii aceștia care au răscolit lumea, au venit și aici”. Iason i-a primit, și astfel este un participant la fapta lor rea. Ei sunt trădători ai acestui guvern și ai Împăratului; ei învață că există un alt rege — Isus.

Aceasta a fost aproape aceeași acuzație adusă împotriva Răscumpărătorului nostru când a fost dus la bara de judecată a lui Pilat. Și se află o măsură de adevăr în ea; pentru că Cezarii au pretins nu numai a fi conducătorii civili ai lumii, ci și Suveranii Pontifi sau conducătorii religioși principali. Deși Împărăția pe care Isus și Apostolii au propovăduit-o este cerească, spirituală, totuși Mesajul cuprinde gândul că la timpul cuvenit această conducere sau autoritate cerească va fi extinsă asupra afacerilor pământului, și Împărăția lui Mesia va fi peste toată lumea — „pretutindeni sub ceruri”. Dan. 7:27.

Putem repede vedea că asemenea vestire ar putea fi interpretată din punct de vedere al lumii ca având caracter de trădare. Dar desigur că evreii n-aveau nici o scuză pentru folosirea influenței lor în acest scop; căci ei bine știau că toate speranțele și făgăduințele în care se bucura națiunea lor conduceau exact la o astfel de speranță în Împărăție. Cu toate acestea, mândria lor națională și ura i-au orbit față de nedreptatea cursului lor când au ațâțat mulțimea de păgâni. Să nu ne surprindă deloc dacă în viitorul apropiat falșii creștini — creștinii care nu sunt în atitudinea de inimă cuvenită să primească Mesajul Adevărului Prezent — ne vor acuza de trădare ((171) fiindcă propovăduim „Împărăția scumpului Fiu al lui Dumnezeu”, pe cale de a fi stabilită în putere și glorie mare, în mijlocul unei perioade de strâmtorări sociale și anarhie. Nici nu ne-ar surprinde dacă acești falși creștini ar fi tocmai cei care ar ațâța mulțimea și pe conducători împotriva noastră.

„AU RĂSCOLIT LUMEA”

Evreii și-au dat seama că era un conflict între iudaism și creștinism; și că ori de câte ori acestea două veneau în contact nu putea să fie nimic altceva decât o ciocnire, și una sau cealaltă să fie răsturnată. Similar, unii dintre cei care sunt orbiți acum față de Adevărul Prezent ne blamează aproape în același limbaj. Și veridicitatea a ceea ce se susține nu poate fi contrazisă. Evanghelia lui Cristos a creat atunci diferențe în sistemul iudaic, așa cum Adevărul Evanghelic face acum în creștinătate. Acest lucru a fost prezis de Domnul Isus când a spus: „Să nu credeți că am venit să aduc pace pe pământ, n-am venit să aduc pace, ci sabie. . . . Și omul va avea ca vrăjmași chiar pe cei din casa lui”. Mat. 10:34-36.

Propriile noastre experiențe, ca și cele ale Apostolilor, confirmă adevărul declarației Domnului nostru. Un conflict de nestăpânit se desfășoară. Totuși, dacă evreii ar fi înțeles cum se cuvine chestiunea, ei n-ar fi trebuit să-și facă atâtea griji. Ei ar fi putut ști că relativ puțini vor accepta Mesajul Evangheliei și că nu prea li se va simți lipsa acestora puțini care vor ieși dintre ei.

Și așa este și astăzi. Dragii noștri prieteni din diferite denominații se tem ca nu cumva Adevărul Prezent să le capteze oamenii în masă. Dar ei greșesc. Va lua numai pe Cei aleși, și va lăsa restul. Grâul este puțin comparativ cu neghina; și numai grâul este adunat. Neghina trebuie lăsată în snopi — în corpurile sectare. Ea nu trebuie în nici un mod să se amestece cu grâul pregatit pentru grânar. Separarea grâului de neghină n-a trebuit să aibă și n-a putut avea loc în trecut, ci trebuie să aibă și va avea loc acum, în Secerișul acestei Vârste.

Se pare că acest atac asupra lui Iason și a altora n-a fost permis de Domnul până când lucrarea de răspândire a fost bine îndeplinită și până când cei care aveau urechi de auzit au avut bună posibilitate să audă Mesajul. Conducătorii din Tesalonic au pus pe Iason și pe ceilalți credincioși sub obligație, să garanteze pe seama unei anumite pierderi în bani sau proprietate că acești misionari creștini nu vor stârni alte tulburări. Ca rezultat Sf. Pavel și Sila și-au dat seama că activitatea lor în Tesalonic era la sfârșit; și, pentru ca ei să nu pună în primejdie interesele Cauzei și ale prietenilor lor prin alte vorbiri publice, Sf. Pavel a fost de acord să părăsească cetatea în liniște, în secret.

„BEREENII MAI NOBILI”

Următorul loc de oprire a fost Bereea; și acolo, ca deobicei, misionarii au mers întâi la sinagogă. Ei au fost plăcut surprinși să-i găsească pe evreii de acolo cu o inimă foarte onestă. Citim: „Aceștia aveau un caracter mai nobil decât cei din Tesalonic. Au primit cuvântul cu toată bunăvoința și cercetau Scripturile în fiecare zi, ca să vadă dacă ce li se spunea este așa”. Cuvântul grecesc folosit pentru „nobili” pare să implice persoane nobile din naștere, o clasă mai înaltă și mai nobilă decât cei din cetățile mai comerciale. Noblețea de caracter este favorabilă, oriunde s-ar găsi și oricare i-ar fi cauzele; și noblețea adevărată implică un caracter rațional, spre deosebire de prejudecată.

Bereenii erau raționali. Declarând că cred tot ce era scris în Lege și Profeți, declarând că așteaptă pe Mesia, ei au bine-primit pe servii lui Dumnezeu care căutau să le atragă atenția asupra „celor care au fost scrise mai înainte”. Cu toată tragerea de inimă ei au început să examineze Scripturile, nu numai în sabat, ci zilnic, pentru a vedea cât de bine erau confirmate argumentele apostolului de mărturia Legii și Profeților. După cum ne-am aștepta, mulți dintr-o clasă atât de nobilă au acceptat Vestea Bună. De fapt, mirare este că vreo persoană cu minte nobilă și rațională, odată ce s-a familiarizat cu gloriosul Mesaj al iubirii și milei lui Dumnezeu prin Cristos — cu Planul Său de alegere a Bisericii acum și de binecuvântare a tuturor familiilor pământului prin această Biserică în curând — ar putea să nu-l creadă sau ar putea să atribuie o astfel de Evanghelie vreunei surse umane. Cu siguranță dovezile lui interne sunt convingătoare, că el nu este nici de la om nici prin om, ci de la Domnul!

Citim că mulți dintre nobilii bereeni au crezut — evrei și greci, bărbați și femei. Aici este o sugestie pentru noi toți. Noi trebuie să avem o judecată și o convingere în privința Cuvântului Divin; dar aceasta nu trebuie să fie atât de nerațională încât să ne împiedice de a mai primi cunoștință din aceeași sursă. Noi trebuie să „încercăm spiritele”, învățăturile, doctrinele. Aceasta nu înseamnă totuși că trebuie să fim „suflați de orice vânt de învățătură”. Noi trebuie să știm în cine am crezut; și odată fiind convinși, să nu fim îndepărtați cu ușurință de la o credință întemeiată cum se cuvine.

Dacă suntem satisfăcuți că am zidit pe Stânca de Temelie furnizată nouă în Revelația Divină, noi să așteptăm ca orice lumină care ne mai vine în continuare să nu fie în contradicție cu ceea ce am găsit a fi scriptural și armonios cu caracterul Divin. Dimpotrivă, noi trebuie să așteptăm ca toată lumina care ne mai vine în continuare din Cuvântul Divin să fie în armonie cu temelia credinței noastre. Orice ar pune deoparte sau ar face fără valoare primele principii ale doctrinelor lui Cristos, să fie prompt respins.

PERSECUTAȚI ÎN FIECARE CETATE

Dacă misionarii crucii lui Cristos au fost vigilenți și serioși, așa au fost și servii erorii. Evreii din Tesalonic au aflat că misionarii erau în Bereea, au mers acolo și au început să ațâțe conflict și să stârnească tulburare printre popor. Misionarii au tras concluzia că acesta era un semn că trebuia ca ei să plece mai departe.

Să fim atenți să veghem la conducerea providenței Domnului; și deși nu fugim de persecuții în sensul obișnuit, să fim gata să plecăm când persecuțiile par inevitabile și când se pare că pot fi considerate ca o indicație ((172) de la Domnul că El are pentru noi serviciu în alt câmp de lucru. Astfel persecutat, Sf. Pavel a plecat spre Atena; iar Sila și Timotei l-au urmat mai târziu acolo.