CUM AJUNGEM LA DEZVOLTARE CA NOI CREAȚII

„Căci dacă trăiți potrivit firii păcătoase, veți muri; dar dacă, prin Duhul, faceți să moară faptele trupului, veți trăi”. Romani 8:13.

W. T. 1 August 1916 (pag. 227-229)

Apostolul Pavel declară aici că omorârea faptelor trupului prin Spiritul Sfânt al lui Dumnezeu este esențială pentru obținerea vieții veșnice. Însă Domnul le-a spus unora care deveniseră ucenicii Săi: „Cel care crede în Fiul are viață veșnică”. Și iarăși: „Adevărat, adevărat vă spun că cine aude Cuvântul Meu și crede în Cel care M-a trimis are viață veșnică și nu vine la judecată, ci a trecut din moarte la viață” (Ioan 3:36; 5:24). Apostolul Ioan în prima lui epistolă spune: „Noi știm că am trecut din moarte la viață, pentru că iubim pe frați”; și: „Cine are pe Fiul are viața”. 1 Ioan 3:14; 5:12.

Nu trebuie să înțelegem că Sf. Pavel contrazice pe Domnul nostru și pe apostolul Ioan. Domnul nostru Isus și Sf. Ioan vorbeau din punct de vedere al felului cum socotește Dumnezeu — din punct de vedere legal. Cei care L-au acceptat pe Cristos și I-au primit meritul ispășitor au ieșit de sub condamnarea morții adamice. Imperfecțiunile lor prezente, ca și păcatele trecute, sunt acoperite prin acest merit. Prin consacrare și concepere de Spirit Sfânt ei au devenit Creații Noi în Cristos. Ca urmare, viața veșnică prevăzută pentru aceștia este deja considerată ca fiind a lor, atâta vreme cât rămân sub haina dreptății lui Cristos. Ei sunt acum „mântuiți prin speranță”.

Apostolul Pavel vorbește aici despre această chestiune din punct de vedere al împlinirii ei depline, când Biserica va fi primit corpul spiritual, când ei vor fi absolut perfecți și vor fi primit plinătatea reală a vieții fără sfârșit. Aceasta va fi obținută numai la înviere. În sensul strict, nici o viață nu poate fi veșnică dacă nu durează pentru totdeauna; și acest lucru nu este fixat până ce nu ne facem chemarea și alegera sigură. Dar ea ne este socotită atâta vreme cât împlinim cu credincioșie termenii și condițiile lui Dumnezeu. Viața n-ar putea dura veșnic sub condițiile pământești prezente, chiar dacă pedeapsa morții ar fi în întregime îndepărtată deoarece aceste condiții nu sunt favorabile pentru ea. Condițiile și mediul ambiant trebuie schimbate radical pentru ca viața să poată dura veșnic, să poată fi gustată în plinătatea ei.

Germenul vieții, pe care l-am primit prin conceperea ca Noi Creații, este perfect atâta vreme cât progresează; dar el trebuie să continue a crește și a se dezvolta, a face progrese până când în final ne naștem perfecți, compleți, Creații Noi în întâia înviere. „Fericiți și sfinți sunt cei care au parte de întâia (cea mai importantă) înviere! Asupra lor a doua moarte nu are nici o putere.”

LUCRAREA SPIRITULUI SFÂNT ÎN NOI

Îndemnurile multe care sunt adresate acestei clase de concepuți de Spirit nu s-ar putea deloc aplica la lume în general. Apostolul Pavel ne spune nouă, ca fii concepuți de spirit, cum să ne pregătim pentru nașterea noastră la timpul cuvenit. El spune că prin Spirit, prin puterea lui Dumnezeu, trebuie să realizăm această mare lucrare pregătitoare. Spiritul sau puterea lui Dumnezeu operează în diferite moduri. De exemplu, ne este dat mesajul Adevărului lui Dumnezeu, întruchipând diferitele trăsături ale marelui plan al lui Dumnezeu, arătându-ne care este voința lui Dumnezeu pentru noi. Cu cât studiem și înțelegem mai mult acest plan, cu atât va fi mai mare lucrarea acestei puteri sfinte a lui Dumnezeu în inimile noastre. Cu cât consacrarea noastră va fi mai adâncă, cu atât vom fi mai mult în simpatie cu toate scopurile Domnului și cu atât mai fervent vom dori să facem buna plăcere divină.

Dumnezeu prin Spiritul Său Sfânt nu lucrează în prezent decât asupra acestei clase. Tot ce există în lumea naturii este rezultatul lucrării puterii lui Dumnezeu, a Spiritului Său, într-un mod general; dar apostolul se referă în textul nostru numai la influența Spiritului lui Dumnezeu asupra sufletului. În scrierile Noului Testament lucrarea Spiritului Sfânt se referă numai la aceia care au devenit poporul lui Dumnezeu, sub termenii fixați de Domnul nostru Isus Cristos. Toți aceștia sunt sub grija specială a Domnului. Dumnezeu a început această lucrare bună în noi. Ea nu este nici de la om, nici prin om. De aceea noi trebuie să ne bazăm pe Dumnezeu pentru a completa această lucrare pe care El a început-o, și trebuie să cooperăm cu El pe deplin și din inimă.

Trebuie să mergem la Cuvântul lui Dumnezeu și să-l studiem cu evlavie, folosind toate ajutoarele pe care providența Sa ni le-a dat pentru aceasta, căutând astfel să aflăm sensul acestui Cuvânt, căutând să-l punem în practica vieții noastre. Întocmai cum este necesar să ne împărtășim de hrana naturală pentru a ne întări și întreține corpurile, tot așa Dumnezeu ne-a dat hrană spirituală ca să ne întreținem spiritual, să avem putere spirituală și să-I putem înțelege voia. Această lucrare a lui Dumnezeu asupra noastră și în noi prin Spiritul Său Sfânt este o lucrare graduală; adică, după ce am fost concepuți. Pe mulți dintre noi atât de tare ne-au încețoșat erorile crezurilor noastre anterioare, încât nu suntem în stare să vedem imediat lucrurile adânci ale lui Dumnezeu. De aceea trebuie să studiem și să ne întâlnim cu cei care au aceeași credință prețioasă. Dacă pentru unii nu este posibil acest lucru datorită izolării, aceștia se pot întâlni cu frații măcar prin intermediul paginii tipărite.

SEMNIFICAȚIA CONSACRĂRII

Pe măsură ce ajungem să înțelegem mai clar tot ceea ce înseamnă consacrarea deplină față de Dumnezeu, ideea noastră despre acest subiect se schimbă treptat. La început când am venit la Dumnezeu mulți dintre noi aveam ideea că voia lui Dumnezeu pentru noi era să acceptăm pe Cristos ca Mântuitorul nostru, iar apoi să trăim o viață bună, decentă, morală, să ne bucurăm în orice mod legitim posibil, să ne îngrijim bine de corpul nostru, să mergem duminica la biserică și poate la alte adunări. Gândeam că toți care nu fac acest lucru vor fi pierduți, că nu va fi nici o speranță viitoare pentru ei. Dar acesta nu este deloc planul lui Dumnezeu. Am învățat mai bine acum. Dumnezeu ne-a arătat că singura cale prin care Biserica lui Cristos poate ajunge vreodată la moștenire cerească este prin nimicirea naturii umane și a intereselor ei, prin renunțarea la toate speranțele și ambițiile pământești.

La început acesta este un gând nou pentru noi, și se pune întrebarea: „Dorește într-adevăr Dumnezeu ca eu să-mi omor, să-mi ucid natura umană? Nu trebuie să caut eu a-mi cultiva toate talentele naturale și să scot cât mai ((127)) mult cu putință din ele? Nu trebuie să trăiesc o viață naturală, atâta vreme cât nu păcătuiesc?” Unul neconceput de Spiritul Sfânt al lui Dumnezeu ar spune: „Păi, desigur; urmează-ți dorințele naturii tale, atâta vreme cât menții limitele. Dacă ți-ar plăcea un teatru bun sau un joc de base-ball, du-te și petrece-ți bine. Dacă un pahar de băutură nu-ți face rău, ia-l. Dacă ai talent natural pentru muzică, pictură sau pentru altceva, ai datoria să scoți cât mai mult posibil din el.” Acesta este sfat lumesc.

În pilda lui Isus despre talanți, talanții dați de un anumit stăpân câtorva dintre servii săi reprezintă ocaziile de a servi pe acel stăpân. Stăpânul a pus în mâinile fiecărui serv o ocazie și a așteptat ca el s-o valorifice. Tot așa, Domnul și Stăpânul nostru ceresc a pus în fața servilor Săi anumite ocazii, ca să fie valorificate spre slava Sa și să fie folosite după capacitatea fiecăruia. Aceste ocazii sunt date în armonie cu capacitatea naturală, și nu încălcând-o; dar aceasta nu înseamnă că orice capacitate pe care o avem, fie că folosirea ei ar slăvi pe Dumnezeu, fie că nu, trebuie să fie valorificată și folosită. Ca Noi Creații trebuie să ne angajăm toate puterile spre slava lui Dumnezeu. Dacă ele nu pot fi folosite astfel, noi trebuie să le sacrificăm și să ne cheltuim în direcțiile care ar fi în armonie cu legământul nostru de sacrificiu.

CUM PROCEDEAZĂ VIERUL CU VIA SA

Noi i-am spune fiecărui consacrat care a intrat pe calea cerească: Te-ai pus în mâinile lui Dumnezeu. I-ai cerut Domnului să te transforme, să-ți înnioască mintea, să te refacă în întregime, ca să fii potrivit și pregătit pentru glorioasa poziție pe care El a promis-o. Așa că toate puterile tale trebuie îndreptate spre direcția în care vei fi instruit de Stăpânul tău. Dacă via, sub vier, ar putea raționa și vorbi, probabil ar spune: „Pentru mine este natural să dezvolt o cantitate abundentă de frunze și să arunc în toate direcțiile crengi și cârcei care să mă sprijine”. Dar vierul cel înțelept curăță cu vigoare acele crengi și cârcei care risipesc puterea sevei, care dezvoltă numai lemn și frunze, și care fac via să se agațe de suporturi nepotrivite. Vierul caută roade, roade bogate, abundente; și tot ce împiedică această realizare trebuie sacrificat. Via ar tinde în jos. Vierul o antrenează să crească în sus. Așa antrenează marele nostru vier ceresc via Sa spirituală, ca să producem roade abundente spre lauda Sa.

Noi nu mai aparținem lumii. Calea noastră este acum să facem ceea ce Dumnezeu a trasat pentru noi în Scripturi. Dacă nu ne mortificăm, omorâm, faptele trupului, niciodată nu vom câștiga viața veșnică promisă numai învingătorilor credincioși. Pentru a obține viața veșnică, viața pusă acum în fața noastră — gloria, onoarea și nemurirea — trebuie să ne conformăm după instrucțiunile date nouă prin marele Maestru Instructor. Noi nu trebuie să facem acest lucru prin propria noastră putere. Ar fi imposibil. Dar Tatăl nostru ceresc a promis să lucreze în noi, în timp ce noi lucrăm cu frică și cutremur la mântuirea noastră.

OMORÂREA FAPTELOR TRUPULUI

Ideea adevărată din aceste cuvinte, „omorâți faptele trupului”, nu este ceea ce au gândit unii — a ne omorî trupul. Conform istoriei și conform unor practici prezente, aflăm că unii și-au imaginat că trebuie să-și tortureze și să-și pedepsească trupul. Aceștia se biciuiesc până la sângerare. Apoi poartă cămăși de păr. Uneori corpul supurează din cauza părului înțepător care le chinuie carnea vie. Unii își chinuiesc trupul, culcându-se pe jos ca alții să calce peste ei și să-și șteargă picioarele pe ei. Nu putem pune la îndoială că acei care fac aceste lucruri au un motiv să le facă, și n-am putea gândi că acesta este un motiv rău. Însă ei au înțeles complet greșit ce este omorârea scripturală.

Apostolul ne spune că noi trebuie să omorâm faptele trupului — practicile naturale ale naturii carnale. „Este natura mea să fac așa sau așa”, spune unul. Dar Biblia ne spune că nu trebuie să umblăm în felul în care am fost născuți, fiindcă toți am fost născuți păcătoși. Acum noi avem Spiritul lui Dumnezeu, Spiritul Sfânt, spre a ne conduce pe calea pe care trebuie să mergem. Noi trebuie să omorâm în noi tot ce nu este aprobat de mintea cea nouă, tot ce ar împiedica moartea vechii creații — deja socotită moartă — și ar împiedica creșterea Noii Creații. Anumite elemente ale corpului muritor trebuie nimicite, trebuie întotdeauna dusă o luptă împotriva lor. Alte caracteristici ale corpului uman trebuie utilizate în serviciul dreptății. Noi am fost odată vânduți sub păcat. Dar am fost cumpărați, și acum avem mintea lui Cristos.

Acum noi trebuie să ne tratăm corpul uman ca pe un vas de pământ care să fie folosit spre gloria lui Dumnezeu. Sub conducerea Spiritului Sfânt trebuie să știm cum să folosim acest vas uman. Trebuie să ținem minte, întâi, că este socotit mort ca și corp uman, fiind sacrificat cu Cristos, când am făcut consacrarea să fim morți cu El; apoi, deși este socotit mort, acest corp a fost de fapt stimulat, activat, reînsuflețit pentru a servi Noua Creație ca proprietate a sa, servul său, în locul corpului spiritual pe care-l vom avea, dar pe care nu l-am obținut încă. Fiecare însușire a acestui corp care poate fi folosită în interesul Noii Creații trebuie să fie folosită.

Noi nu trebuie să spunem: „Dacă folosesc un talent natural pe care-l am, eu pot aduce mângâiere și plăcere altora, sau pot promova vreo activitate reformatoare”. Pentru noi întrebarea este: „Oare folosirea acestui talent sau acestei puteri naturale mă va ajuta pe mine, ca Nouă Creație, sau va ajuta în activitatea de adunare a Miresei lui Cristos și de pregătire a ei pentru lucrarea viitoare?” Aceasta este misiunea noastră prezentă. Celelalte lucruri le pot face alții. Astfel găsim că procesul de dezvoltare a noastră ca Noi Creații și de ajutorare în zidirea fraților în cea mai sfântă credință ne cere întreaga atenție, și înseamnă o continuă luptă a noii naturi împotriva celei vechi. Apostolul o numește războirea spiritului împotriva cărnii. Dezvoltarea noastră în asemănarea lui Cristos ne cere să facem bine tuturor oamenilor, după cum avem ocazia — unde nu se interferează cu angajamentele noastre de consacrare — dar în special casei credinței, cum ne spune apostolul.

Deoarece carnea noastră este numai socotită moartă, și nu este în realitate moartă, noi trebuie să fim încontinuu atenți. Limba noastră este predispusă să vorbească defăimător sau poate să facă remarci tăioase dacă nu este păzită cu grijă și rugăciune. Toate membrele noastre trebuie să fie aduse în armonie cu Dumnezeu și cu voința Lui. Noi trebuie să avem sentimentele din cântarea pe care adesea o cântăm cu toții:

„Ochii mei să vadă numai pe Isus”.

În continuu trebuie să privim spre El pentru a fi îndrumați. Astfel privindu-L pe El, noi trebuie să devenim tot mai ((128)) conformați după asemănarea Sa glorioasă. Trebuie să ne străduim a vedea totul din punct de vedere divin. În trup niciodată nu vom deveni perfecți, dar atâta vreme cât suntem în cortul acesta trupesc, noi avem datoria și privilegiul de a obliga corpul să facă voia Noii Creații.

Corpul nostru a fost odată sclav al păcatului, sclav al lucrurilor lumii rele prezente. Acum trebuie să spunem: „Acest corp aparține Domnului. Trebuie să-l țin sub control, spre gloria Lui. Sunt hotărât să-mi cresc zi de zi puterea asupra acestui corp, ca să-l folosesc tot mai mult în serviciul Regelui meu. Nu trebuie să fac lucruri nechibzuite. Nu trebuie să sar de pe streașina templului să văd dacă Dumnezeu nu mă va proteja, încercând să arăt că sunt un favorit deosebit al cerului. Dar sub conducerea Spiritului Sfânt trebuie să obțin cât se poate de mult de la acest corp, în serviciul Celui pe care L-am acceptat ca noul meu Stăpân”.

Toate acestea sunt necesare pentru dezvoltarea noastră de caracter cerută pentru marea noastră lucrare viitoare, nu numai pentru vârsta viitoare, ci și pentru toată veșnicia. Noi suntem chemați la comoștenire cu Cristos. Cu greu putem înțelege ce înseamnă aceasta. Niciodată n-am fi pregătiți pentru astfel de înălțare dacă nu ne-am dovedi învingători. Iar aceasta înseamnă că există ceva real de învins. Învingere înseamnă dezvoltare de caracter, întărire în Domnul. El declară că El îi cheamă numai pe aceia care astfel înving.

RECOMPENSA DIVINĂ PENTRU CEI CARE SACRIFICĂ

Lumea va avea o mie de ani pentru a-și aduce corpul în armonie perfectă cu voința Domnului și nu li se va cere să sacrifice dorințele legitime ale cărnii lor. Dar nouă, după ce am acceptat prezenta chemare, ni se cere să sacrificăm interesele cărnii, și noi avem doar un timp foarte limitat pentru a dezvolta caracterul necesar. Acum Dumnezeu selecționează și conduce numai pe aceia care din proprie voință doresc să-și pună viața împreună cu Cristos. Ei Îl iubesc suprem, iar Lui Îi place să-i numească pe acești sfinți mărgăritarele Sale. Nici un bun nu li se va refuza acestora. „Ochiul n-a văzut, nici urechea n-a auzit ce are Dumnezeu în păstrare pentru cei care-L iubesc.” Aceștia merg din har în har, trăind nu după trup, ci după spirit.

Lumii i se pare că acestora le este greu. Mai mult, Biblia spune: „Prin multă strâmtorare veți intra în Împărăție”. Și: „De fapt, toți cei care voiesc să trăiască în evlavie în Hristos Isus vor fi persecutați” (2 Tim.3:12). Dacă cineva nu se leapădă de sine, nu-și ia crucea și nu-L urmeză pe Isus, nu-I poate fi ucenic. Dar, pe de altă parte, toți creștinii adevărați vor fi de acord cu apostolul că este posibil să se ajungă la acel grad de dezvoltare la care se vor bucura în toate aceste experiențe, se vor bucura în timp ce carnea este mortficată, omorâtă. Nouă ne place ceea ce altora nu le-ar plăcea nu fiindcă noi suntem în mod natural așa de diferiți de alții, ci fiindcă vedem un motiv de bucurie. Noi știm că acesta este planul lui Dumnezeu pentru noi; și că prin această omorâre a voinței cărnii, a lucrurilor cărnii, noi creștem în favoarea lui Dumnezeu.

„Mare pace au cei ce iubesc Legea Ta și peste nici o piedică (poticnire) nu dau.” Așa că aceștia au pacea lui Dumnezeu domnind în inimile lor. Ei au cunoștința că toate afacerile lor sunt sub supraveghere divină. Lumea își are necazurile și temerile ei. Unii, care sunt bogați în bunurile acestei lumi, se îngrijorează că vor muri într-un azil de săraci. Mulți avari au fost găsiți morți având o mare sumă de bani ascunsă, după ce toată viața s-au temut că vor ajunge în sărăcie și lipsă. Unii au avut diferite alte presimțiri rele. Dar cei care și-au pus încrederea în Domnul au o pace pe care lumea n-o poate cunoaște și n-o poate lua. Este superioară oricărui lucru pe care-l poate lumea oferi.

Dar noi nu putem explica lumii acest lucru. Ei n-ar fi în stare să înțeleagă. Lumea spune uneori despre poporul consacrat al Domnului: „Este oare nebun?” Ei nu ne pot înțelege speranțele care pentru noi sunt atât de binecuvântat de reale. Cei care au intrat în școala lui Cristos, și care au învățat de la El, știu. Cu toții știm că pentru orice lepădare de sine acum, Dumnezeul nostru ne dă compensații abundente prin binecuvântările și bucuriile noastre spirituale chiar aici; și apoi avem toate gloriile de nedescris promise sfinților Săi, care ne așteaptă dincolo de văl.