Vol. 21, Iulie-August 2014, Nr. 5

MAREA ÎNTREBARE

Marcu 8:27-9:1

„Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului Celui Viu.” Mat. 16:16

R 5120 W. T. 15 octombrie 1912 (pag. 327-329)

O perioadă considerabilă a slujirii Sale, Domnul nostru nu S-a declarat nici chiar ucenicilor Săi a fi Mesia. Fără îndoială că El a ales cursul mai înțelept. Ca Mare Învățător, El a instruit pe oameni, până când ei au spus: „Niciodată nu a mai vorbit un om ca acesta”; A vindecat pe oameni, până când au spus: „Ar putea Mesia să facă mai mult decât aceasta?” Fără îndoială că a fost mai bine ca gândul să vină treptat în mintea urmașilor Săi decât ca El să fi început cu pretenția aceasta — mai bine ca poporul să pretindă aceasta pentru El, decât ca El să pretindă onoarea pentru Sine.

El a dorit însă ca ucenicii să știe și a abordat chestiunea întrebând: „Cine spun oamenii că sunt Eu?” El a primit un răspuns, că unii gândeau că este Ioan Botezătorul înviat din morți; că alții considerau că este Ilie înviat din morți, iar alții gândeau despre El că este poate unul dintre ceilalți profeți.

Apoi a venit esența chestiunii: „Dar cine spuneți voi că sunt?” Sf. Petru a răspuns și a zis: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului Celui Viu”. Isus a admis corectitudinea acestui răspuns, zicând: „Ferice de tine, Simon, fiul lui Iona, fiindcă nu carnea și sângele ți-au descoperit lucrul acesta, ci Tatăl Meu care este în ceruri”.

Imediat Isus a început să le explice celor doisprezece preaiubiți experiențele care stăteau înaintea Lui — cum Împărăția a fost inițial oferită evreilor și cum prin reprezentanții lor, bătrânii, marii preoți, ei Îl vor respinge; cum va fi omorât și după trei zile va învia.

El a făcut afirmația despre moartea Sa foarte accentuat și ucenicii au înțeles-o clar. Iuda, supărat și dezamăgit, a considerat o ocară la adresa Domnului ca El să aibă astfel de vedere asupra viitorului și o ocară la adresa apostolilor, deoarece, dacă Isus avea aceste așteptări, aceasta îi modifica și regla cursul, și curând venea dezastrul peste El și spulberarea tuturor speranțelor pe care li le insuflase — speranțe de a sta cu El pe Tron etc.

Fără îndoială că toți apostolii erau dezamăgiți, dar numai sf. Petru a avut curajul să se exprime, spunând: „Să Te ferească Dumnezeu, Doamne! Să nu Ți se întâmple așa ceva!” Noi știm cu toții că Tu, în calitate de Mesia, vei ajunge pe Tronul Israelului, și astfel, în cele din urmă, pe Tronul lumii, și vei aduce binecuvântare peste întreaga rasă umană; și după cum ai promis, noi vom fi cu Tine pe Tron.

„ÎNAPOIA MEA, SATAN!”

În acest curs sf. Petru se opunea voinței și planului divin, moartea lui Isus fiind centrul sau axul acestuia, de unde vor radia toate împlinirile tuturor promisiunilor — prima dată spre Biserică, apoi spre Israel și în final spre toate națiunile, popoarele, neamurile și limbile. Isus a înțeles că aceste influențe se străduiau să împiedice consumarea jertfei Sale, întocmai cum Satan a încercat să facă la începutul consacrării Sale.

Pentru a accentua chestiunea, El i-a spus sf. Petru: „Înapoia Mea, adversarule”, cuvintele tale nu amintesc de lucrurile din planul lui Dumnezeu, ci de lucrurile judecății și preferinței omenești. Apoi a început să clarifice urmașilor Săi ceea ce înainte nu fusese „hrană la timpul potrivit” ca să le-o dea, în astfel de termeni clari, și anume, că oricine dorea să fie socotit cu El în vreo parte a lucrării Sale, trebuia să-și dea seama că îl va costa tot ce avea de natură pământească; trebuia să se lepede de sine, să-și ia crucea și să urmeze în urmele Răscumpărătorului.

Oricine este preocupat să-și mențină drepturile și să țină la viața prezentă și nu este dispus să sacrifice totul, va pierde marele „premiu” al naturii divine, care va fi dat celor care iau crucea și fac o deplină sacrificare a intereselor pământești. Și pe de altă parte, cel care cu credincioșie își va pierde viața de dragul lui Isus, o va salva — va câștiga răsplata vieții pe plan spiritual.

Mai mult, același principiu care astfel operează acum va opera întotdeauna, și anume, că oricine este numai egoist, iubindu-și viața și propriile sale interese, nu va fi socotit vrednic de viață veșnică, ci acei care vor sacrifica, dacă va fi nevoie, în interesele cauzei Domnului, vor fi socotiți vrednici în caracter pentru viața veșnică.

„CE FOLOSEȘTE UNUI OM SĂ CÂȘTIGE?”

Dumnezeu a prevăzut o viață viitoare pentru fiecare suflet de om prin răscumpărarea împlinită de Isus, dar numai cei nobili în inimă, în caracter, în viață, care vor accepta această mare binecuvântare pe calea stabilită divin, o vor primi. Dacă ei în mod egoist caută lumea întreagă, egoismul astfel dezvoltat îi va face nepotriviți pentru viața veșnică. Căci ce poate omul căpăta în schimbul pierderii vieții? Ar considera el bogăția, faima sau numele, pentru câțiva ani din prezent, vrednice de a le schimba cu profit, dacă ar fi să-l coste gloria eternă și viața veșnică? Sigur că nu. Noi trebuie deci să avem în minte că zidirea caracterului este absolut esențială pentru a ajunge la viață veșnică pe oricare plan, prin propunerea pe care Dumnezeu a făcut-o prin Fiul Său.

Oricine devine un urmaș al Domnului și speră să câștige premiul vieții veșnice și gloria pe plan spiritual, trebuie s-o facă așa din toată inima, și nu într-un mod ascuns sau secret. El trebuie să vină pe deplin și curajos și cum se cuvine să-L recunoască pe Isus și cuvintele Sale. Și Isus Se pune pe Sine și cuvintele Sale la egalitate — „oricine se va rușina de Mine și de cuvintele Mele”. Cuvintele lui Isus sunt doctrinele sau învățăturile lui Isus. A ne rușina de Adevăr, a ne rușina de Planul divin, a ne rușina de ceea ce găsim a fi învățăturile Cuvântului lui Dumnezeu, pentru că nu sunt populare printre oameni, înseamnă a ofensa pe Domnul și a ne dovedi nevrednici de favoarea Sa.

Toți cei care sunt din Biserica Sa vor avea nevoie de Cristos în mod continuu ca Avocatul lor, chiar până la sfârșit, când El îi va prezenta curați și fără vină înaintea Tatălui în iubire (Col. 1:22). Și dacă Îl vor menține ca Avocatul lor, ei trebuie de asemenea să-I susțină cauza printre oameni, să nu le fie rușine cu El și să nu le fie rușine cu doctrinele Sale, cuvintele Sale.

Că Domnul le-a adresat cuvintele în special ucenicilor este arătat prin referirea Sa la alții din acea națiune care nu făcuseră o astfel de consacrare cum trebuie să facă toți ucenicii Săi. Ceilalți au fost numiți „o generație adulteră și păcătoasă”. Urmașii lui Cristos trebuie să țină sus Lumina Adevărului înaintea lumii, și făcând astfel cu credincioșie, vor fi recunoscuți de către Domnul Isus la timpul cuvenit, când El va veni în gloria Tatălui Său împreună cu sfinții îngeri. Lui nu-I va fi rușine să-i recunoască; îi va prezenta Tatălui și sfinților îngeri.

MAREA ÎNTREBARE

Marea întrebare de acum 18 secole este și marea întrebare de astăzi! Cine este Isus? Dacă, după cum pretind unii, El a fost numai un om bun, un Învățător foarte capabil, atunci n-a fost Cristosul, căci Cristosul, chiar dacă a fost întruparea tuturor acestor calități, a fost mai mult, mult mai mult. Pentru a fi Cristosul, trebuia să fi fost „Omul Isus Cristos”, care S-a dat pe sine ca Preț de Răscumpărare pentru toți, care să fie mărturisit la vremea cuvenită (1 Tim. 2:5, 6). Și aceasta înseamnă că El nu trebuia să fi avut o naștere obișnuită, ci neobișnuită, născut de sus, deoarece dacă s-ar fi născut după modul obișnuit al naturii, ar fi fost ca alți fii ai lui Adam, supus sentinței morții și prin urmare incapabil de a Se salva nici pe sine, nici pe alții. Dar dacă El a fost Cristosul, care a părăsit gloria Tatălui și a fost făcut trup ca să poată „gusta moartea pentru fiecare om”, atunci Îl privim ca pe marele Răscumpărător al lumii, a cărui moarte a fost necesară ca preț de Răscumpărare, sau preț corespunzător, pentru a asigura eliberarea omenirii de sub sentința morții și a face posibilă învierea lui Adam și a rasei sale.

Mai mult decât atât, cuvântul Cristos înseamnă Uns. Biblia declară că Domnul Uns va fi Marele Împărat, Profet și Preot, a cărui Împărăție va fi sub întregul cer — o Împărăție care va ține o mie de ani; și va distruge păcatul și pe toți cei care iubesc păcatul; și care va ridica toată omenirea doritoare să se întoarcă la armonie cu Dumnezeu. Conform Scripturilor, acest Isus este Mesia. Și lucrarea Sa prezentă este adunarea clasei Miresei, ca să fie comoștenitoare cu El în Împărăția Sa glorioasă, care va fi stabilită curând după ce Biserica aleasă va fi fost completată prin schimbarea glorioasă a primei Învieri.

Ce credeți voi despre Mesia? Ce credeți despre invitația Lui de a deveni asociați cu El în gloria și Împărăția Sa? Ce credeți despre prețul lepădării de sine, al sacrificării de sine? Ce credeți despre marea răsplată? Cei care au făcut consacrarea, să revizuiască termenii acesteia; cei care nu au făcut această consacrare, să facă așa cum a spus Isus: „Stai jos și fă socoteala” înainte de a lua o decizie, astfel încât dacă ei devin ucenicii Lui, să facă aceasta în mod inteligent și să fie loiali și credincioși în calea lor.

Numai cei care apreciază „Chemarea de sus a lui Dumnezeu în Hristos”, „Chemarea cerească” — numai aceștia vor avea stimulentul necesar să alerge cu răbdare alergarea în care au pornit când au făcut o consacrare; și numai cei care aleargă în mod credincios vor câștiga premiul; și numai cu ajutorul Marelui Avocat poate cineva spera să iasă învingător și „mai mult decât învingător” prin sângele Lui prețios.