„NIMENI SĂ NU-ȚI IA CUNUNA”

„Eu vin curând. Păstrează ce ai, ca nimeni să nu-ți ia cununa.” Apocalipsa 3:11 .

R5532 W. T. 1 septembrie 1914 (pag. 268-269)

Textul studiului de astăzi este o profeție a lui Isus. Ilustrând cele șapte perioade ale Bisericii Sale, Învățătorul a folosit aceste cuvinte adresânduse uneia dintre ele. Cu toate acestea, sfatul Domnului se potrivește la orice timp. Astfel încât noi acum, ca și cei cărora le-a fost adresat în mod special, putem găsi învățătură în textul nostru.

Acesta învață, în armonie cu întreaga Biblie, că nu poate fi nici un remediu pentru domnia Păcatului și a Morții în afară de cea prevăzută de Dumnezeu, care să fie aplicată la a doua Venire a Răscumpărătorului, când Își va stabili Împărăția. Între timp, amânarea împlinirii rugăciunii noastre „Vie Împărăția Ta; facă-se voia Ta precum în cer așa și pe pământ”, nu indică nepăsare din partea Tatălui sau a Răscumpărătorului în privința lumii și a teribilei domnii a Păcatului și a Morții. Ea indică însă un mare calm din partea lui Dumnezeu și din partea Învățătorului. Aceasta arată că Planul lui Dumnezeu funcționează și că în final va aduce o binecuvântare pentru lumea întreagă, binecuvântarea pe care Dumnezeu a promis-o din zilele lui Avraam — binecuvântarea tuturor familiilor pământului.

Dumnezeu a prevăzut de la început cum cele șase Zile mari ale domniei Păcatului și Morții puteau fi permise în mod înțelept, în vederea puterii pe care o va exercita Împărăția lui Mesia. Mesia va fi pe deplin competent, susținut de Puterea Divină, să facă față păcatului, suferinței, durerii, morții — tot ceea ce supără acum omenirea. Timpul stabilit de Tatăl, o mie de ani, va fi lung din belșug. Și când Biserica va fi fost aleasă din lume ca Mireasa, Soția Mielului și moștenitoarea împreună cu El în Împărăția Sa, totul va fi pregătit pentru lucrarea binecuvântată a restabilirii, restaurării, învierii și regenerării omenirii — pentru a-i aduce pe cei doritori și ascultători înapoi la chipul și asemănarea Creatorului, pierdute prin păcatul lui Adam și câștigate prin ascultarea de bunăvoie a lui Cristos, chiar până la moarte — chiar înjositoarea moarte pe cruce.

Încurajare pentru Biserică

Textul nostru nu se adresează lumii, nici Bisericii nominale — ci Bisericii adevărate. Cei din Biserica adevărată, după ce s-au întors de la păcat, după ce L-au acceptat pe Cristos, după ce și-au predat inima lui Dumnezeu, fiind acceptați ((838)) de Tatăl prin Cristos și concepuți de Spiritul sfânt, sunt copii ai lui Dumnezeu; și după cum spune Apostolul, „Dacă suntem copii, suntem și moștenitori: moștenitori ai lui Dumnezeu și împreună moștenitori cu Hristos” Domnul nostru (Rom. 8:17). Pentru fiecare fiu primit astfel de Tatăl este pusă deoparte o cunună a slavei și numele fiecăruia este consemnat în Cartea Vieții Mielului.

În ceea ce-L privește pe Dumnezeu, întreaga chestiune este rezolvată. Dar în ceea ce privește Biserica, rămâne încă pentru ei să-și împlinească Legământul. După ce și-au prezentat corpurile ca jertfe vii lui Dumnezeu, acceptabile prin Cristos, ei trebuie să continue în acea atitudine — prezentându-și cu bucurie corpurile lor zilnic, dispuși să îndure, să sufere, să fie tot ceea ce Iar plăcea lui Dumnezeu. Toți care fac aceasta continuă să crească în asemănarea de caracter cu Domnul Isus; și toți aceștia își vor întări prin aceasta chemarea și alegerea.

Dar dacă unii dintre aceștia ar neglija acest Legământ de Sacrificiu, și de frica morții ar fi supuși robiei păcatului sau erorilor sectare, sau dacă în vreun alt mod n-ar fi răspunzători și loiali față de Legământul lor, ei n-ar reuși să-și mențină alegerea și s-o întărească. După un timp de încercare ei vor fi trimiși pe un loc secundar; nu vor mai fi socotiți ca parte a Preoțimii Împărătești, deși ar putea să-și păstreze starea ca Leviți, servitori ai Preoților.

Acesta este gândul textului, și anume: Fiți curajoși. Nu mai este mult până voi veni să vă primesc la Mine. Fie ca gândul la Împărăție și la binecuvântarea divină legată de ea să vă bucure, să vă întărească, să vă mângâie și să vă facă mai puternici pentru a face voia lui Dumnezeu cu credincioșie, cu noblețe, curajos și loial. „Păstrați ce aveți”. Să nu vă scape relația binecuvântată în care ați intrat, care a fost stabilită pentru voi de Mine, Învățătorul vostru, când v-am făcut acceptabili pe baza Legământului vostru de a fi morți cu Mine, de a suferi cu Mine, de a renunța la toate ambițiile pământești și de a vă strădui zilnic pentru marele premiu pe care l-am pus înaintea voastră — comoștenire în Împărăția Mea.

Acum cununa este a voastră, în virtutea aranjamentului pe care l-am făcut cu voi ca Avocat al vostru și în virtutea Legământului de Sacrificiu pe care l-ați făcut cu Mine. Țineți strâns cununa! Nu lăsați să treacă la altul. Dacă vreunul dintre voi este necredincios, Dumnezeu nu-i va permite aceluia să aibă parte în acea Împărăție, ci va înscrie alt nume, va repartiza alt nume în locul vostru, ca nou semnatar al Legământului.

Numărul celor aleși

Această scriptură, și altele, ne arată clar că Biserica va fi compusă dintr-un număr definit, fixat — nici cu unul mai mult, nici cu unul mai puțin. Acest lucru este ilustrat și prin corpul marelui preot evreu. Capul preotului L-a reprezentat pe Isus; corpul preotului a reprezentat Biserica. După cum spune apostolul: „Voi sunteți trupul lui Hristos și fiecare în parte mădularele lui”. „Căci, după cum trupul este unul și are multe mădulare, dar toate mădularele trupului, măcar că sunt mai multe, sunt un singur trup, tot așa este și Hristos.” „Dar acum, Dumnezeu a pus mădularele în trup, pe fiecare așa cum I-a plăcut.” „Fapt este că sunt mai multe mădulare, dar un singur trup.” 1 Cor. 12:27, 12, 18, 20.

Conform Legii, nimeni nu putea servi în funcția de mare preot dacă nu avea toate membrele — degetele de la mâni, degetele de la picioare etc. (Lev. 21:17-21). Nimeni nu putea servi care avea un membru de prisos — un deget de la mână în plus, un deget de la picior în plus. Astfel Domnul a indicat caracterul complet al Preoției antitipice, Cristosul.

În Apocalipsa, capitolul 7, avem o ilustrație a Bisericii, Preoțimea Împărătească antitipică. Apoi, urmărind această ilustrație, avem una a antitipului clasei levite. Prima arată un număr definit, o sută patruzeci și patru de mii — douăsprezece mii pentru fiecare seminție a lui Israel. Astfel Dumnezeu arată că urmărește un scop bine definit. Israel a fost invitat primul să facă parte din această Preoțime Împărătească (Exodul 19:5, 6). La Cincizecime câțiva dintre diferitele seminții au răspuns și au devenit nucleul sau primii membri ai Bisericii. Apoi ușa ocaziei a fost deschisă neamurilor; și toți care intră sunt repartizați pentru a ocupa locurile vacante în cele douăsprezece seminții. Apostolul Pavel ilustrează aceasta în Romani 11 — ramurile de măslin sălbatic fiind altoite în măslin ca să ia locurile ramurilor tăiate din cauza necredinței.

Cei loiali Domnului, dar insuficient de loiali pentru a fi din clasa Mireasă, după ce au fost probați în privința loialității lor și s-au dovedit vrednici, vor forma o Mulțime Mare, o mulțime care nu se poate număra, o mulțime al cărei număr nimeni nu-l știe — o mulțime al cărei număr nu este preorânduit. Disciplinarea prin care vor trece aceștia este arătată într-un mod expresiv. Ei vor veni prin mare strâmtorare și își vor spăla hainele și le vor albi în sângele Mielului. Ei trebuie să fie credincioși în final, altfel nu vor avea nici o parte cu Cristos în lucrarea Sa.

Dar deoarece această probare trebuie să vină peste ei ca o judecată, pentru că nu și-au ținut în mod voluntar și din toată inima Legământul lor de Jertfă, de aceea nu pot face parte din Corpul ales al lui Cristos. Ei vor pierde Tronul. Ei pierd cununa glorioasă a naturii divine — nemurirea. Dar ei primesc ramuri de palmier care semnifică victorie, și avem asigurarea că li se va permite să slujească lui Dumnezeu în și prin Templul Său, Biserica, adică Trupul lui Cristos.