Vol. 6 Septembrie-Octombrie 1999 Nr. 6

CARUL DE FOC AL LUI ILIE

2 Împ. 2:1-12.

> Ilie, Elisei și școala profeților — Carul lui Ilie și înălțarea lui sunt tipice — Ilie și toți profeții sunt încă adormiți — Ei nu-și pot primi răsplata până când Biserica va fi glorificată la prima înviere — Scena schimbării la față — Semnificația călătoriei lui Ilie și a celor patru opriri — Lecția tipică este interesantă, folositoare.

„Înaintea feței Tale sunt bucurii nespuse și desfătări veșnice la dreapta Ta.” Ps. 16:11.

R5771 W. T. 15 septembrie 1915 (pag. 285-287)

Deoarece studenții Bibliei au recunoscut că viața lui Ilie a fost o profeție — că el a fost un tip sau a reprezentat întreaga Biserică în experiențele ei pământești — povestea lui a devenit mai interesantă și mai lesne de înțeles. El a fost un serv credincios al lui Dumnezeu, dar cea mai mare profeție a lui, aceea a vieții sale, n-a fost înțeleasă, chiar dacă Domnul a declarat mai târziu, „Voi trimite pe prorocul Ilie, înainte de a veni Ziua Domnului, ziua aceea mare și înfricoșătoare” (Mal. 4:5). Acest Ilie antitipic, începând cu Isus în trup, vine și dă mesajul către lume de mai bine de o mie opt sute de ani. Noi credem că luarea lui Ilie în carul de foc, relatată în lecția de astăzi, este pe cale de a fi îndeplinită în privința Bisericii lui Cristos în trup. Curând nu vor mai fi în trup, fiindcă Domnul îi va lua, îi va glorifica la Sine. După cum explică apostolul, vor întâmpina pe Domnul în văzduh, pe tărâmul controlului spiritual al Pământului — în puterea Împărăției și în glorie mare. 1 Tes. 4:17.

Elisei a avut ocazia să devină succesorul lui Ilie și se pare că a fost condus de un spirit de zel cuvenit în dorința sa de a-l însoți pe Ilie și de a-l servi. Când Ilie a fost luat în carul de foc, mantaua lăsată lui Elisei a reprezentat faptul că acesta din urmă a devenit succesorul lui Ilie, pentru a primi o binecuvântare specială a spiritului lui Ilie. În timp ce suntem siguri că Ilie a reprezentat Biserica lui Dumnezeu în trup, nu putem fi atât de siguri că și Elisei a fost un tip și că a reprezentat o a doua clasă din poporul Domnului, la care se face referire în Biblie uneori ca fiind clasa „fecioarelor nechibzuite”, alteori ca servitoarele clasei Mireasă care o urmează, alteori ca o Mulțime Mare al cărui număr nimeni nu-l cunoaște, care vor veni prin mare necaz și vor ajunge la un loc în fața Tronului, nereușind să obțină cu clasa Ilie un loc pe Tron ca moștenitori împreună cu Cristos. Mat. 25:1-13; Ps. 45:14, 15; Apoc. 7:9-17.

Fiii profeților de asemenea pot fi tipuri. Dacă este așa, ei par să reprezinte o a treia clasă, familiară cu Ilie și Elisei, totuși nu în mod deosebit asociată cu ei. Faptul că fiii profeților au discutat cu Elisei despre plecarea lui Ilie nu înseamnă în mod necesar că ei au crezut lucrul acela. Ei știau că Ilie se aștepta să plece dar îndoielile lor asupra subiectului respectiv sunt sugerate prin faptul că mai târziu au cercetat locul să vadă dacă Ilie nu căzuse de fapt undeva, aruncat de vârtejul de vânt. Căutarea și convingerea lor finală reprezintă faptul că pentru o vreme anumite clase de creștini s-ar putea îndoi că Biserica a plecat cu adevărat în glorie, dar că, după aceea, sunt cu totul convinși. Este posibil ca cele trei zile de căutare să fie simbolice, reprezentând trei ani.

ILIE NU ESTE ÎN CER

Mare parte din studiul biblic din trecut a fost superficial. Anumite învățături și crezuri din trecut fiind acceptate ca adevărate, Biblia a fost studiată în vederea confirmării tradițiilor trecutului, mai degrabă decât ca să-i combată corectitudinea. Studiul atent aduce acum la lumină faptul că în tot Vechiul Testament nu se spune nici un cuvânt că cineva ar fi mers în cer — cu excepția acestui caz al lui Ilie și în declarația că „Enoh a umblat cu Dumnezeu și n-a mai fost, căci Dumnezeu l-a luat” — undeva. Biblia arată clar că n-a fost posibilă nici o ofertă de viață cerească până după ce Isus a murit ca Răscumpărătorul omului. Astfel Scripturile ne asigură că viața și nemurirea au fost aduse la lumină prin mesajul lui Isus — nimic clar sau definit n-a fost cunoscut înainte asupra acestor subiecte. 2 Tim. 1:10.

Isus a fost primul care a trecut de la starea pământească la starea cerească prin schimbarea învierii Sale — a fost „omorât în trup și înviat în Duh” (1 Pet. 3:18). Biserica are făgăduința unei schimbări glorioase asemănătoare, aceasta așteptându-i pe toți credincioșii care merg în urmele Învățătorului. Schimbarea lor urmează să fie la a Doua Venire a lui Isus. Ei, ca fecioare înțelepte, clasa Ilie, vor trece dincolo de văl, de la condițiile pământești la condițiile cerești. Schimbarea va fi necesară pentru intrarea lor în Împărăție, deoarece „carnea și sângele nu pot să moștenească Împărăția lui Dumnezeu” (1 Cor. 15:50). Puțin mai târziu, necazurile vor dezvolta clasa Mulțimii Mari reprezentată prin Elisei. Și mai târziu, binecuvântarea Domnului va veni asupra întregii familii umane prin Împărăția lui Mesia.

În timp ce Vechiul Testament nu spune nimic despre vreo invitație ca cineva să meargă în cer, Noul Testament asigură Biserica de o „chemare de sus”, o „chemare cerească” (Filip. 3:14; Evr. 3:1). Sf. Pavel arată că ((430)) pentru Biserica evanghelică a fost pregătită de Domnul o binecuvântare diferită de a altora. Nici chiar Vrednicii din Vechime, inclusiv Avraam, profetul David, Ilie, Elisei, Moise etc., nu pot fi din clasa Bisericii, după cum ei nici n-au putut umbla în urmele lui Isus. Loialitatea lor față de Dumnezeu și față de dreptate va fi din abundență răsplătită, dar binecuvântarea lor va fi pământească în paradisul stabilit prin Împărăția lui Mesia pe întregul Pământ.

Sf. Pavel, după ce enumeră caracterele vrednice din trecut, declară, „Toți aceștia, măcar că au primit mărturie prin credință, totuși n-au primit ce le fusese făgăduit, pentru că Dumnezeu avea în vedere ceva mai bun pentru noi, ca să nu ajungă ei la desăvârșire fără noi” (Evr. 11:38-40). Cu alte cuvinte, Biserica trebuie să primească întâi moștenirea ei cerească, pentru că ea, după cum spune Sf. Iacov, este un Prim-rod pentru Dumnezeu dintre creaturile Sale. Iacov 1:18.

Isus, când a zis, „Nimeni nu s-a suit în cer” (Ioan 3:13), a declarat foarte clar că Ilie n-a mers în cer. Sf. Petru confiră acest lucru, declarând că profetul David n-a mers în cer, ci este încă în mormântul lui în Ierusalim. Sf. Petru a sugerat astfel că nici unul dintre profeți nu mersese în cer (Fapte 2:34). Marele nostru interes, prin urmare, față de experiențele lui Ilie, stă în faptul că înălțarea sa literală la cer a fost parte din calea sa tipică generală, ca o prefigurare a Bisericii în trup.*

*Pentru o explicare detaliată a dovezilor biblice că Ilie a fost un tip al Bisericii, vedeți «Bible Students Monthly, Brooklyn, N.Y.»

PE MUNTELE SCHIMBĂRII LA FAȚĂ

Isus a dat la trei dintre apostolii Săi, Petru, Iacov și Ioan, o viziune specială a gloriei Sale viitoare. Ceea ce au văzut n-a fost realitate, ci o viziune, după cum a declarat Isus mai târziu (Mat. 17:9). Persoanele în glorie nu erau reale, după cum nici gloria, vocile și persoanele văzute de Ioan Revelatorul n-au fost reale. Sf. Petru, unul din cei trei, declară că ceea ce au văzut ei a fost o reprezentare a gloriei viitoare a lui Cristos. Totuși el spune că cuvântul profeției este încă mai sigur decât viziunea (2 Pet. 1:16-21). În viziune Isus a fost personajul central, Moise reprezentând dispensația legii, care s-a sfârșit cu Cristos, iar Ilie reprezentând dispensația Evangheliei, care a început cu Cristos.

GHILGAL, BETEL, IERIHON, IORDAN

Elisei cunoștea așteptările lui Ilie în legătură cu schimbarea, și, având în vedere acest lucru, au mers spre Ghilgal. Dar Domnul nu l-a luat acolo, ci l-a trimis mai departe la Betel. Sugestia lui Ilie ca Elisei să rămână la Ghilgal a implicat că Elisei a fost descurajat și și-a pierdut credința în călătorie. Dar nu! el a mers mai departe. Același lucru s-a petrecut la Betel și ei au mers mai departe la Ierihon. Același lucru s-a petrecut la Ierihon și ei au mers mai departe la Iordan. Trecând Iordanul, au mers mai departe, dar fără să aibă după aceea un loc definit în vedere. Totuși, după ce au ajuns la Iordan, i-au urmărit cu privirea o mulțime de fii ai profeților, adânc interesați.

Să aplicăm aceste lucruri în mod antitipic la Biserică. Ghilgal ar părea să reprezinte începutul timpului de Seceriș — octombrie 1874. Acea dată, în mod proeminent marcată în Biblie (Daniel 12:12), a fost așteptată cu adânc interes de mulți studenți ai Bibliei, ca timpul posibil când Biserica va fi completată — chiar dacă nimic din Biblie nu spune astfel. Sugestia a fost în mod clar dedusă, dar n-a fost nici o declarație clară că schimbarea Bisericii va fi îndeplinită atunci. Când așteptările n-au fost împlinite s-a simțit o măsură de descurajare. Totuși, clasa Ilie a pornit spre punctul următor, însoțită de toți cei care erau vrednici să fie socotiți să facă parte din clasa Elisei antitipic.

Experiențele de la Betel au fost foarte asemănătoare. Primăvara lui 1878 a corespuns cu Betelul. S-a văzut clar că aceasta a fost paralela timpului când Domnul a preluat funcția Sa împărătească la sfârșitul Veacului Iudeu și când a spus națiunii evreiești, „Vi se lasă casa pustie” (Luca 13:34, 35). N-a fost irațional să ne gândim la acea dată scriptural marcată ca fiind timpul glorificării Bisericii, chiar dacă Domnul n-a promis acest lucru în mod direct. Totuși, cei care au primit această dezamăgire într-un spirit potrivit au avut o binecuvântare.

Ei au mers mai departe la data următoare, care a corespuns cu Ierihonul, anume, 1881. Mulți studenți ai Bibliei au acordat interes considerabil acelei date, fiindcă a fost data paralelă la timpul deschiderii ușii pentru neamuri, când Corneliu, primul convertit dintre neamuri a fost primit în familia lui Dumnezeu. Am presupus că aceasta putea însemna o schimbare de dispensație și că era arătată în tip schimbarea Bisericii. Am greșit presupunând astfel, dar am primit mare binecuvântare și am mers mai departe.

Punctul următor al timpului marcat scriptural a fost octombrie 1914 — încheierea Timpurilor Neamurilor, corespunzând cu Iordanul. Mulți studenți ai Bibliei sunt cu totul convinși că 2520 de ani, de la Zedechia până la octombrie 1914, s-au sfârșit atunci — că data aceea a marcat sfârșitul concesionării de către Dumnezeu a puterii lumii în mâna neamurilor. Ei sunt convinși că rezultatul este războiul prezent și că închierea lui va fi răsturnarea completă a tuturor împărățiilor lumii și stabilirea deplină a Împărăției lui Mesia în controlul pământului.

((431))

Domnul n-a zis că Biserica va fi glorificată înainte de încheierea Timpurilor Neamurilor, dar un astfel de gând n-a fost irațional, având în vedere multe Scripturi. Nefiind descurajați, studenții Bibliei merg mai departe, întocmai cum Ilie și Elisei au mers mai departe după trecerea Iordanului. Ei însă nu se îndreaptă spre o anumită dată, întocmai cum nici Ilie n-a fost îndrumat să meargă spre un alt loc. Ei doar au mers mai departe, așteptând ca Domnul să-Și împlinească făgăduința de a-l lua pe Ilie la timpul și în modul Său.

CARUL DE FOC ȘI VÂRTEJUL DE VÂNT

Pe când cei doi mergeau, fără să știe cât vor merge, Ilie i-a spus lui Elisei, „Ce ai vrea ca răsplată pentru credincioșia ta în faptul că ai călătorit cu mine?” Elisei i-a răspuns că ar prefera cel mai mult o măsură mare din Spiritul Domnului, care atât de remarcabil s-a manifestat în Ilie. Răspunsul a fost că el putea obține această mare binecuvântare numai în condiții speciale, anume, ca el să continue să coopereze credincios până la sfârșit — până când Ilie va fi luat. Acesta era un lucru greu, deoarece, dacă Elisei permitea să i se abată atenția, el nu putea primi o astfel de binecuvântare bogată.

Pe când mergeau ei, iată, un car de foc i-a despărțit unul de altul! În limbaj simbolic aceasta pare să însemne că clasa Ilie va fi implicată în necaz, persecuții foarte arzătoare și va fi astfel separată de tovarășii lor. Celălalt simbol al vârtejului de vânt care l-a luat pe Ilie la cer de asemenea implică necaz mai departe. Profețiile sunt în general înțelese după împlinirea lor — și numai vag înainte. Așa a fost și la Întâia Venire a Domnului nostru în privința profețiilor care se împlineau atunci.

Nu putem spera să înțelegem clar dinainte semnificația deplină a carului de foc și a vârtejului de vânt. Pentru unii gândul luării din viața prezentă brusc, violent, în necazuri înfocate etc., ar fi o perspectivă îngrozitoare; nu așa vor gândi membrii clasei Ilie. Așteptându-și schimbarea și trăind în pregătire zilnică a inimii, ei merg, prin urmare, mai departe fără frică. Dimpotrivă, oricare ar fi modul în care ei vor fi luați, va fi încheierea speranțelor pe care le-au așteptat și pentru care s-au rugat de atâta vreme — eliberarea lor.