Vol. 16 Martie-Aprilie 2009 Nr. 3

O RASĂ DE ROBI

Știm, în adevăr, că legea este duhovnicească; dar eu sunt pământesc, vândut păcatului.” Romani 7:14.

R 5355 W. T. 15 decembrie 1913 (pag. 355-356)

Afirmația apostolului că suntem vânduți păcatului implică faptul că noi suntem o rasă de robi. și astfel, în altă parte se spune că omenirea este roabă Păcatului (Rom. 6:16, 17). Privim în urmă să vedem când am devenit robi și cum s-a ajuns la această condiție. Aflăm că Adam s-a vândut pe sine și în același timp toată rasa lui. Ce preț a fost plătit de cumpărător? Ce a primit Adam când s-a vândut pe sine și pe toți urmașii lui pentru a deveni servitorii Păcatului? Răspundem: El a primit propria sa voință. A făcut alegerea părtășiei cu soția sa pentru un timp în decursul neascultării, respingându-L astfel pe Dumnezeu și voința Sa, legea Sa. Pentru acest preț, această mulțumire de sine, această măsură de bucurie, s-a vândut Păcatului și a fost exclus de la starea de fiu al lui Dumnezeu. Atunci el a devenit rob al Păcatului, și drept rezultat, rob al morții. Romani 5:12.

Păcatul, marele monarh care stăpânește lumea, a înrobit întreaga familie umană. Nimeni nu poate scăpa de această robie, decât într-un singur mod. În această robie a Păcatului ei primesc boală, suferință, dezamăgire, moarte. Moartea este marea culme a acestui mare Monarh. Și astfel citim: ,,Plata păcatului este moartea”. Toată creația suspină și suferă durerile nașterii” (Rom. 6:23; 8:22). Toți suferă durerile nașterii în această robie, care a fost ilustrată prin asuprirea israeliților în Egipt sub Faraon. Întreaga lume este înstrăinată de Dumnezeu, izgonită din favoarea Lui și de la viața veșnică.

Promisiunea lui Dumnezeu a fost că El va da un Preț de Răscumpărare pentru cumpărarea înapoi a robilor. El a făcut aceasta, la timpul potrivit, dând pe Răscumpărătorul. Tatăl Adam a mers în robie prin propria voință. Copiii lui — toată omenirea — s-au născut robi, s-au născut în păcat și robie, sub pedeapsa morții. Cristos S-a arătat ca să răscumpere pe cel care a păcătuit — ca să poată da un preț de Răscumpărare, un preț corespunzător — propria Sa viață pentru viața tatălui Adam. Toți acești robi pot fi eliberați atunci, pot obține libertate aboslută, dacă voiesc. Oricine va fi eliberat de Fiul va fi cu adevărat liber.

Eliberarea omului ilustrată în tip

Această eliberare a robilor de Păcat și Moarte a fost ilustrată în Lege prin eliberarea din al cincizecilea an, anul Jubileu. Când sosea Jubileul, singurii care rămâneau în robie erau cei care așa preferau (Deut. 15:12-17; Lev. 25:39-41). Astfel Domnia lui Cristos de o mie de ani — Mileniul — va fi timpul marelui Jubileu, în care toți robii trebuie să fie eliberați din robia Păcatului și din puterea lui Satan, și trebuie ridicați la libertate, dacă voiesc. Dar eliberarea legală a robilor va fi un lucru, și primirea înapoi a privilegiilor lor va fi cu totul alt lucru. Omenirea va fi liberă din punct de vedere juridic — atunci vor fi fost cu toții cumpărați cu un preț — luați de la supraveghetor, Păcatul, și puși sub noul Stăpân, Isus Cristos, marele împărat al Gloriei.

Domnia lui Mesia va fi una în care omenirea va fi ridicată. Toate lucrurile care au fost pierdute vor fi recuperate în timpul miei de ani. și toți vor fi eliberați, în afară de cei care vor prefera robia — și aceștia vor merge în cele din urmă în Moartea a Doua, stingere, fără să mai fie treziți ca să aibă privilegiul de a ajunge la viață veșnică, sau de a face parte din familia lui Dumnezeu.

Stăpânul actual al lumii

Păcatul a devenit posesorul rasei noastre prin aceea ca a intrat sub stăpânirea lui — Păcatul fiind personificat alegoric ca un mare monarh care deține neînduplecat stăpânirea peste omenire. Satan este un alt nume pentru Păcat. Deoarece Domnul nostru l-a numit tatăl minciunilor, și că ,,de la început a fost ucigaș” (Ioan 8:44), în mod foarte potrivit el este reprezentant al Păcatului, ca reprezentant al întregii nedreptăți.

Isus Cristos a depus prețul de Răscumpărare pentru toți, pentru ca la timpul potrivit lumea să poată fi răscumpărată din robia Păcatului. Sentința divină asupra lui Adam a fost moartea, și Păcatul a fost agentul sau canalul prin care a venit această condamnare. Cristos a fost ,,făcut păcat pentru noi” (2 Cor. 5:21); adică, El a fost tratat ca păcătosul și a primit pedeapsa care în mod cuvenit aparținea păcătosului. El a făcut aceasta ca să ne elibereze din această mare robie. Apostolul Pavel declară că în final toată creația va fi eliberată din robia Păcatului și a Morții și toți vor deveni fii ai lui Dumnezeu. Rom. 8:20, 21.

Când Adam a cedat mulțumirii de sine, el a fost supus acestei pedepse cu moartea. Dumnezeu a impus pedeapsa — pedeapsa lui Dumnezeu trebuia satisfăcută. Pentru ca Cristos să satisfacă această pedeapsă care era peste Adam, a fost necesar ca El să renunțe la toată mulțumirea de Sine și să fie mort față de Sine, pentru a putea face voia Tatălui. și El cu bucurie a cedat voinței lui Dumnezeu — tot ce este ,,scris în Carte”.

Noi, care am intrat în relație de legământ cu Dumnezeu, am intrat prin Cristos. Devenind servitori voluntari ai Domnului Isus Cristos, suntem încă în robie, dar este o robie față de Cristos, în loc de o robie față de Păcat. Lumea este robită Păcatului și nu lui Cristos. Înainte ca Cristos să ne facă liberi de Păcat, Tatăl cere să-I predăm Lui în întregime voința. Acest fapt ne face robi în sensul cel mai deplin. Robia cea mai deplină este robia voinței la voința altuia. Robia noastră este de acest fel, dar este una care aduce foloase. Fie că mâncăm, fie că bem, fie ca dormim sau lucrăm — orice facem — trebuie să facem totul în armonie cu voința Domnului și pentru gloria Sa. Da, robia noastră este foarte binecuvântată, și noi nu ne-am elibera de ea sub nici un motiv.

Vedem că dacă n-am avea această supunere absolută a voinței noastre lui Dumnezeu, n-am putea fi pregătiți pentru lucrurile glorioase care vin, de a fi comoștenitori cu Răscumpărătorul nostru în gloria, onoarea și nemurirea Sa. Am fost deci eliberați de serviciul Păcatului ca să putem deveni servitori altuia, tocmai lui Cristos. și recunoaștem că eliberându-ne de Păcat, suntem cu adevărat liberi. Ioan 8:36.

Este adevărat că suntem încă sub o măsură de robie față de Păcat — în corpurile noastre — atâta vreme cât trăim. Dar Apostolul ne îndeamnă: ȘPăcatul să nu domnească în trupul vostru muritor” — nu-i permiteți să vă domine, refuzați să vă supuneți păcatului (Rom. 6:12). Astfel deci, trebuie să ne străduim. Oricine nu se va strădui va rămâne rob Păcatului. Noi trebuie să ne împotrivim hotărât și stăruitor încercărilor vechiului stăpân, Păcatul, de a ne aduce din nou în captivitate. Trebuie să ne străduim să ne menținem libertatea cu care Cristos ne-a făcut liberi (Gal. 5:1). Dacă suntem indiferenți în această problemă, suntem numai parțial loiali și nu vom reuși să câștigăm premiul, dacă nu ne deșteptăm. Dacă suntem pe deplin loiali, harul Său ne este suficient și El ne compensează cu prososință pentru orice negare de sine și pentru orice sacrificiu ar putea aduce acestă loialitate.

Păcatul lumii”

Păcatul lumii a fost păcatul lui Adam. Acest păcat originar a fost neascultarea, și această neascultare include nu numai actul prin care Păcatul a luat în stăpânire lumea și de atunci o ține în stăpânire, ci include tot ce este legat de pedeapsa lui. Astfel Isus a venit în lume ca să poată ridica Șpăcatul lumii” (Ioan 1:29). și El a făcut posibilă eliberarea de Păcat, dându-și viața, dându-și viața ca preț corespunzător pentru a lui Adam.

Păcatul a pus stăpânire pe Adam chiar în momentul când a păcătuit. El a devenit rob Păcatului de îndată ce i s-a supus. Aici sunt arătate două mari principii — dreptatea și păcatul. Păcatul a prezentat ispita și a spus: Ia-o pe această cale; și imediat ce Adam a cedat sugestiei a devenit robul Păcatului; și Dumnezeu l-a lăsat în voia pedepsei. Astfel Scripturile arată că Dumnezeu doar și-a luat mâinile de pe Adam când el a devenit servitorul voluntar al Păcatului.

Principiile binelui și răului sunt veșnice

Marile principii ale binelui și răului au existat întotdeauna, fie că ele au acționat fie că nu. Dreptatea a existat întotdeauna. Întotdeauna a existat un principiu al dreptății și întotdeauna a existat un principiu al nedreptății. De când a început crearea ființelor în asemănarea lui Dumnezeu, cursul răului a fost întotdeauna deschis. Satan poate să fi ales acel curs greșit cu mult înainte de a-l urma. Oamenii vor avea întotdeauna deschisă posibilitatea de a păcătui, dacă așa vor alege. Dar Dumnezeu va da o lecție atât de completă despre ceea ce constituie plata Păcatului, încât omenirea și toate ființele inteligențe create vor învăța acea lecție pe deplin. Nu o vor lua pe calea greșită — nici n-o vor iubi — vor ști că aceea ar însemna sinucidere. Ei nu vor alege răul, după cum nici Dumnezeu nu ar alege răul. Cu toții vor fi învățat Șsă iubească dreptatea și să urască nedreptatea”.

Dar aceste două principii vor continua să existe. Dacă este corect să faci un lucru, este greșit să faci lucrul opus. Aranjamentul just al lui Dumnezeu este ca toți cei care se vor supune principiului dreptății să trăiască veșnic. Dreptatea se asigură că oricine se rătăcește de la calea dreaptă să plătească pedeapsa. Consecința sigură a păcatului vă cădea asupra păcătosului. Acesta este un principiu larg — Șplata păcatului este moartea” și plata dreptății este viața veșnică. Strict vorbind însă, viața veșnică este un dar, nimeni n-ar putea-o câștiga prin sine: ȘDarul lui Dumnezeu este viața veșnică, prin Isus Cristos Domnul nostru”.

Prețul de vânzare — Prețul de cumpărare

Când Adam a păcătuit, el și-a vândut viața, și, după cum ne spune apostolul Pavel, Adam nu a fost luat pe nepregătite de acest păcat. El știa că pedeapsa era moartea dacă păcătuia; prin urmare, când a mâncat din fructul oprit el a știut că își vinde viața. Cu alte cuvinte, el și-a dat viața pentru un măr — sau mai degrabă pentru femeia pentru care a mâncat mărul. Prin urmare, mulțumirea de sine l-a costat viața. El a intrat voluntar sub pedeapsa cu moartea, în robia Păcatului ca rezultat al mâncării acelui măr — căci el cunoștea pedeapsa. Vedem că prețul vânzării a fost un măr. Prețul cumpărării, prețul corespunzător, a fost darea vieții umane.

Planul divin este ca o clădire mare care poate fi privită din diferite unghiuri. Am putea lua alte ilustrații decât cea a cumpărării și vânzării. Dar pentru mintea noastră această ilustrație se potrivește și se îmbină.

Răscumpărărea este temelia acestui Plan. Nu există nici o altă fază a Planului divin care să fie mai exact arătată în Scripturi, și nici o fază mai combătută — fie în mod deschis fie în mod subtil — decât este Răscumpărarea. Prețul de răscumpărare pentru Adam trebuie plătit Dreptății. Dreptatea a cerut ca omenirea să fie condamnată la moarte. Însuși Isus a mulțumit această cerere. Dreptatea spune: Dă-mi prețul și omenirea va fi eliberată. Dreptatea rămâne cu mâinile pline tot timpul. Ea nu lasă niciodată ce are. Pedeapsa rămâne în picioare până când este plătit prețul.

Păcatul nu este o persoană. Este numai principiul răului personificat și uneori este folosit ca sinonim al lui Satan, care este o persoană. Omul s-a vândut Păcatului — nu Dreptatea l-a vândut. Dar Dreptatea a recunoscut tranzacția, vânzarea — astfel încât, sub condamnare, Păcatul poate avea stăpânire asupra omului. Dar Iubirea divină a intervenit și a dat prețul de cumpărare pentru păcătos. Toți cei vânduți sub Păcat vor fi răscumpărați, sau cumpărați înapoi din Păcat și Moarte. Acest transfer poate fi făcut numai prin Cristos. El este Cumpărătorul și Mijlocitorul care, la timpul potrivit, va ridica pe toți cei care voiesc să iasă afară de sub condamnarea Păcatului și a Morții, și-i va pune în sfera dreptății și a vieții. și Dreptatea va sta alături și va aproba ca Isus să fie privilegiat să restaureze omenirea la viață, prin meritul sacrificiului Său.

Salutăm pe Unsului Domnului,

Binecuvântatul Fiu al lui Iehova!

Salutăm la timpul hotărât,

Domnia Sa începută pe Pământ!

El vine să sfărâme asuprirea,

Pe robi să-i elibereze,

Să îndepărteze păcatul

și să domnească cu dreptate.”