„ SĂ NU PĂRĂSIȚI ÎNCREDEREA VOASTRĂ”

„ Să nu părăsiți încrederea voastră, care are o mare răsplătire.” Evrei 10:35 .

R 5095 W. T. 1 septembrie 1912 (oag. 275-276)

Pentru foarte mulți din poporul Domnului, precum și pentru oameni din lume, viața creștină ideală este o viață de pace și liniște constantă. Ei n-au învățat niciodată că „pacea lui Dumnezeu care întrece orice înțelegere îlumeascăș” promisă creștinului trebuie să stăpânească și să-i păzească inima (Fil. 4:7; Col. 3:15), dar nu se aplică la viața lui exterioară. Ei uită, sau poate niciodată n-au învățat că vorbele Învățătorului nostru au fost: „V-am spus aceste lucruri ca să aveți pace în Mine îîn inimile voastreș. În lume veți avea necazuri”. „Dacă vă urăște lumea, știți că pe Mine M-a urât înaintea voastră.” „Dacă pe Stăpânul casei L-au numit Belzebul, cu cât mai mult vor numi așa pe cei din casa Lui?” „De fapt, toți cei care voiesc să trăiască în evlavie în Hristos Isus îîn lumea sau dispensația de acumș vor fi persecutați.” Despre clasa celor răi, nu despre clasa sfinților a spus profetul că „nu sunt loviți ca ceilalți oameni”. Ioan 16:33, 15:18; Mat. 10:25; 2 Tim. 3:12; Ps. 73:5.

Această procedură a lui Dumnezeu cu poporul său este clară și de înțeles numai pentru cei care au ceva cunoștință despre marele plan al lui Dumnezeu. Lumea se minunează că de la cei pe care Dumnezeu îi primește în familia Sa ca fii prin răscumpărare și adopție, trebuie să se ceară sau chiar să se permită să sufere persecuție. Dar celui sfânt, bine instruit, apostolul îi spune: „Nu vă mirați de prigonirea ca de foc din mijlocul vostru, care a venit peste voi ca să vă încerce, ca și cum vi s-ar întâmpla ceva neobișnuit” (1 Pet. 4:12). Și sfântul acesta poate discerne acum clar obiectivul și utilitatea încercărilor, necazurilor și persecuțiilor actuale. El vede că acestea sunt în acord deplin cu înalta sa chemare, chemarea sa cerească — să fie moștenitorul lui Dumnezeu și moștenitor împreună cu Isus Cristos Domnul nostru, „dacă suferim cu adevărat împreună cu El, ca să fim și slăviți împreună cu El”. Rom. 8:17.

Dar de ce participarea la slava viitoare să fie făcută dependentă de suferințele de acum? Răspundem, pentru două motive:

NECESITATEA UNUI CARACTER HOTĂRÂT

1) Încercările și probele severe ale iubirii noastre pentru Dumnezeu și pentru adevărul Său, și ale credinței noastre în El și în făgăduințele Sale, sunt numai o prevedere înțeleaptă din partea lui Dumnezeu, în vederea înaltei onori și responsabilități pentru marea funcție la care El ne-a chemat. Dacă a fost potrivit ca Domnul și Răscumpărătorul nostru să fie încercat în toate punctele în privința credinței și ascultării înainte de a fi înălțat la slava și puterea excelentă a naturii divine, cu mult mai mult este potrivit ca noi, care odată am fost străini și înstrăinați, departe de Dumnezeu, și copii ai mâniei ca ceilalți, să fim cu amănunțime încercați.

Noi nu suntem încercați în privința perfecțiunii vaselor noastre pământești, căci Dumnezeu știe și noi știm că în carnea noastră căzută nu este nici o perfecțiune; dar ne probează în privința minții noi, a voinței noastre consacrate Domnului, dacă acestea sunt sau nu sunt pe deplin consacrate, ferm stabilite în iubirea adevărului, a purității și a dreptății în general. De asemenea, suntem probați să se vadă dacă vom compromite vreun principiu al dreptății pentru favoare lumească, ambiție egoistă, sau pentru vreuna din „plăcerile de o clipă ale păcatului”. Cei care iubesc dreptatea și urăsc nelegiuirea, care dezvoltă un caracter hotărât, aceia sunt „biruitori”, care, ca membri lui Cristos, vor moșteni toate lucrurile. Cei nehotărâți, căldicei, nici reci nici calzi, sunt departe de a avea spiritul clasei împărăției, și sigur vor fi respinși — „vărsați din gură”. Apoc. 3:16.

PRINCIPIUL CONDUCĂTOR ESTE IUBIREA,

NU EGOISMUL

2) O parte în gloria viitoare este dependentă de suferințele prezente, pentru motivul că gloriile viitoare vor fi acordate numai celor care au Spiritul lui Cristos, spirtul sfințeniei. Și oricine a primit acel Spirit sfânt sau acea dispoziție și a fost transformat prin înnoirea minții sau voinței sale, așa încât nu va mai stăpâni egoismul, ci iubirea peste gândurile, cuvintele și faptele lui, acea persoană, dacă mai este în lume, nu va putea evita suferințele actuale. Iubirea lui pentru Dumnezeu, zelul lui pentru serviciul lui Dumnezeu și pentru poporul Său, credința în Cuvântul lui Dumnezeu și atitudinea necompromițătoare în legătură cu toate acestea va fi atât de mult în constrast cu spiritul predominant al îndoielii, egoismului și compromisului, încât el va fi considerat ciudat, va fi numit extremist și fanatic, dacă nu ipocrit.

Prespunerile de rău, ieșite din inimi neconsacrate pe deplin, vor atribui fiecare faptă bună vreunui motiv egoist sau rău, și, de aceea, „veți fi urâți de toți din cauza Numelui Meu îal lui Cristosș”; căci „Lumea nu ne cunoaște îînțelegeș, pentru că nu L-a cunoscut nici pe El” (Luca 21:17; 1 Ioan 3:1). Motivul tuturor acestora este evident: pentru că „dumnezeul veacului acestuia a orbit ochii” marii majorități a oamenilor; fiindcă cei credincioși, care apreciază Adevărul, care au inimi (voințe) noi și spirit corect asupra acestor subiecte, sunt numai o „tumă mică”.

CONDIȚIILE ACTUALE SUNT FOARTE FAVORABILE PENTRU BIRUINȚĂ

Aceste condiții nu vor fi schimbate până când încercarea „turmei mici” se va termina. Dumnezeu va permite răul să aibă ascendență până când încercarea, cernerea, rafinarea, finisarea Miresei lui Cristos vor fi realizate complet. Atunci Satan va fi legat pentru o mie de ani și nu i se va permite să orbească și să înșele națiunile în timpul Veacului Milenar de binecuvântare, ci, dimpotrivă, „turma mică” a biruitorilor, împreună cu Cristos, Domnul și Capul lor, vor binecuvânta toate familiile pământului cu o cunoștință deplină a Adevărului.

De aceea, dragi frați și surori, să dăm atenție cuvintelor apostolului și să nu ne părăsim încrederea — încrederea în Dumnezeu, în realizarea marelui Său Plan, și în toți cei care se încred în sângele prețios și aduc roadele Spiritului în viața lor zilnică — blândețe, răbdare, amabilitate frățească, iubire.

ÎNCREDEREA, BAZA EFORTULUI CREȘTIN

Totuși, unii din poporul Domnului au tendința de a deveni descurajați, gândindu-se că poate au fost necredincioși și astfel să-și piardă pacea minții. În unele cazuri, acest sentiment de descurajare duce la asemenea frică și suferință încât le e frică de moartea a doua. Apostolul pare să aibă în minte această stare. Noi suntem înconjurați de imperfecțiune atât a judecății cât și a conduitei; și cei care se evaluează corect trebuie să știe că sunt departe de standardul divin și de angajamentul lor de consacrare. Această cunoștință trebuie să ne facă pe toți foarte smeriți și foarte generoși cum îi vedem pe alții, dar să nu ne descurajeze.

Sf. Pavel îndeamnă pe toți aceștia spunând: „Să nu părăsiți încrederea voastră”. Aceștia să nu uite că faptul că au primit această favoare divină este un indiciu că jertfa lor a avut acceptarea divină. Credința sau încrederea în Dumnezeu și în „promisiunile mari și scumpe” este însăși baza întregii străduințe creștine. Fără această credință nimeni nu poate lupta o luptă bună. În măsura în care promisiunile sunt în mintea noastră, în acea măsură avem putere și curaj să alergăm pe calea îngustă.

Dacă un urmaș al Domnului a fost astfel descurajat sau a simțit că așteptările sale nu s-au realizat, el să nu obosească în facerea binelui. Să meargă la Domnul în rugăciune și să-și reînnoiască angajamentul de consacrare. Să se ridice din cenușa descurajării și să ridice crucea cu zel reînnoit. Să se străduiască să umble pe un plan mai înalt ca oricând. Dacă își pierde încrederea, își pierde credința, va fi ușor învins de Adversar.

Cei pe care Dumnezeu îi aprobă sunt cei care umblă prin credință. Răsplățile sunt pentru cei care păzesc credința până la moarte. Noi trebuie să fim atenți la orice ar tinde să slăbească și să distrugă credința noastră. Domnul lucrează îndurător și generos cu noi. El va face cu noi ceea ce este bine. Știind aceasta, putem avea încredere în Dumnezeu, chiar dacă hotărârea justiției divine va trebui să ne oprească de la favoarea divină. Cei ale căror inimi sunt drepte sunt supuși voinței divine. Domnul dorește să avem o credință care va continua în suferință și în prosperitate; care se va încrede acolo unde nu poate vedea, care va continua sub toate conducerile providenței divine.

COMUNIUNE CU CRISTOS ÎN SUFERINȚĂ

În Evrei 10:32-39, apostolul arată clar că sunt două moduri de a îndura necazurile lui Cristos: 1) să fim făcuți o priveliște în necazuri și insulte, și 2) prin aceea că ne declarăm simpatia pentru cei insultați și astfel le împărtășim insultele și necazurile. Căci dacă un membru suferă, toți membrii Corpului lui Cristos suferă cu el.

„Amintiți-vă de zilele dinainte” și observați că necazurile și încercările voastre au venit în mare parte după ce ați fost luminați cu lumina cunoștinței lui Dumnezeu, care strălucește pe fața lui Isus Cristos Domnul nostru, și că ele au crescut pe măsură ce lumina Adevărului Prezent a crescut în voi. Nu este greu să discernem motivul pentru acest lucru. Pe marele Adversar nu-l interesează să tulbure pe cei care „dorm în Sion”, ci este în alertă întotdeauna să inducă în eroare și să prindă în mreje pe cei care sunt treji. Și cu cât devenim mai activi în serviciul Domnului și al Adevărului, și, ca atare, cu cât mai activ ne împotrivim lui Satan și erorii, cu atât va lupta mai mult împotriva noastră. Și cu cât vom lupta mai credincios și mai viguros lupta cea bună, ca buni ostași ai Domnului Isus Cristos, cu atât vom avea mai mult aprobarea Învățătorului acum și cu atât mai mare va fi răsplata noastră în Împărăție.

SEVERITATEA CRESCÂNDĂ A ÎNCERCĂRILOR

Fără îndoială sunt multe încercări și mai severe chiar în fața noastră. Din punctul de vedere al lui Dumnezeu, fiind binecuvântați cu mai mare lumină, ar trebui să fim în stare să îndurăm mai mari încercări și necazuri. Din punctul de vedere al lui Satan, noi, ca o ceată a lui Ghedeon, înarmați cu adevărul, suntem mai dăunători cauzei lui decât toți ceilalți împreună. Singurul lucru care ne miră este că el nu ne-a asaltat încă mai fioros în trecut. Poate a fost împiedicat; poate i se va acorda încă mai multă libertate să ne lovească, pe măsură ce noaptea se apropie. Aceasta este așteptarea noastră, bazată pe declarațiile directe și pe tipurile Scripturilor.

Dar asemenea reflexii n-ar trebui să ne aducă nici o tristețe, nici o frică, fiindcă Cel care este de partea noastră este mai mare decât toți care sunt împotriva noastră (1 Ioan 4:4; Rom. 8:31). Făgăduințele Lui, precum și providențele Lui, sunt ziduri de salvare și protecție pe toate părțile. Ce ne va despărți de dragostea lui Dumnezeu în Cristos? Ne va despărți strâmtorarea? Nu! Nu va face decât să ne apropie mai mult de El; și sub grija Sa protectoare ne vom odihni. Harul Său ne este de ajuns. Puterea Lui se arată în slăbiciunea noastră. Când ne simțim slabi prin noi înșine, atunci suntem tari în El. Niciodată nu ne va lăsa, nici nu ne va părăsi.

„Sentinelă, cât mai este din noapte?” „Vine dimineața, și este tot noapte.” Is. 21:11, 12.