Vol. 15 Martie-Aprilie 2008 Nr. 3

CE ALTA CERE IEHOVA?

„Ce alta cere Domnul de la tine, decât să faci dreptate, să iubești mila și să umbli smerit cu Dumnezeul tău?” Mica 6:8.

R 5407 W. T. 15 februarie 1914 (pag. 59-60)

Isus căuta să imprime în mintea ascultătorilor Săi că nu era suficient să audă că Împărăția lui Dumnezeu venea și că ea va aduce lumii anumite binecuvântări. Nu era suficient să știe că o clasă a Împărăției era în cursul chemării ei afară din lume ca să fie comoștenitori cu Mesia în acea Împărăție. Era necesară acțiune din partea lor dacă voiau să obțină acest mare privilegiu pe care Dumnezeu li l-a acordat. „Arată-mi credința ta fără fapte, și eu îți voi arăta credința mea din faptele mele”, a scris sf. Iacov. Nu înseamnă că vom obține Împărăția prin faptele noastre; căci, fiind imperfecți prin cădere, nu suntem în stare să facem fapte perfecte, acceptabile pentru Dumnezeu. Credința noastră în Dumnezeu și în Domnul Isus este cea care ne va aduce biruința, dacă o câștigăm; dar biruința va fi socotită numai pentru aceia care vor lucra cu frică și cutremur la mântuirea lor, după cea mai bună capacitate a lor. Dumnezeu va lucra în aceștia și prin Cristos îi va scoate biruitori, da, mai mult decât biruitori.

Isus a dat o ilustrație sau o pildă, declarând că acei care I-au auzit Mesajul și I-au dat ascultare sunt ca un om înțelept care și-a zidit casa pe stâncă, unde ploile care cad nu-i vor surpa temelia și nu-i vor dăuna în nici un fel. Furtunile vieții sigur vor veni; și marea criză a vieții, moartea, sigur va veni. În mijlocul acelor încercări va fi calm, încredere și siguranță pentru cei care au acceptat aranjamentul Domnului și au mers cât au putut mai bine în urmele lui Isus. Pentru ei moartea va fi numai o tranziție de la starea pământească la cea cerească, prin puterea Primei Învieri — „schimbați într-o clipă, într-o clipeală din ochi”; căci „nu pot carnea și sângele să moștenească Împărăția lui Dumnezeu” (1 Cor. 15:50-52). Credința și încrederea lor, zidite pe făgăduințele lui Dumnezeu, nu vor putea să-i părăsească. Pentru aceștia este păstrată o cunună a vieții, pe care Domnul, Judecătorul cel drept, le-o va da în ziua aceea. 2 Tim. 4:8.

Pe de altă parte, Isus dă de înțeles că mulți care I-au auzit cuvintele și-au exprimat marea apreciere, nu vor reuși să facă pașii cuveniți pentru a obține privilegiile glorioase ale Împărăției pe care El le-a prezentat. Ei vor permite ca datina, obiceiul, iubirea plăcerii, iubirea confortului, spiritul lumii să-i împiedice, fie de a se devota în mod cuvenit, deplin lui Dumnezeu, fie să ducă la îndeplinire acel scop. Aceștia de fapt ar putea într-o anumită măsură să se încurajeze cu speranțe ale Împărăției care nu vor fi niciodată realizate, fiindcă n-au făcut niciodată pașii potriviți. Ei nu și-au zidit credința pe temelia potrivită. Poate unii dintre ei au zidit pe Lege și au gândit că se pot recomanda lui Dumnezeu prin propriile lor străduințe, fără atribuirea meritului lui Cristos. Aceștia greșesc mult. „Nimeni nu poate să pună o altă temelie decât aceea care este pusă îde Dumnezeuș și care este Isus Hristos.” Moartea Lui este prețul nostru de răscumpărare, iar prezentarea Lui în slavă ca Avocatul nostru este să compenseze pentru neajunsurile noastre neintenționate.

Pentru toți aceștia, ziua de apăsare și încercare sigur va veni; și structura credinței lor, fiind fără o temelie potrivită, va ceda. Ei vor suferi pierderea tuturor speranțelor. Aceasta însă nu înseamnă, așa cum mulți dintre noi am presupus cândva, că ei vor merge în chin veșnic. Evident că aproape toți creștinii, induși în eroare de crezurile Veacurilor Întunecate, citesc în ((1054)) Cuvântul lui Dumnezeu multe lucruri pe care acesta nu le conțin deloc.

Să comparăm pilda sf. Pavel

Apostolul Pavel a folosit o ilustrație asemănătoare spunând: „Căci nimeni nu poate să pună o altă temelie decât aceea care este pusă și care este Isus Hristos”. „Dar fiecare să ia bine seama cum clădește deasupra”; căci Ziua care vine va încerca lucrarea fiecăruia, de ce fel este. Cei care zidesc cu aur, argint și pietre prețioase de Adevăr Divin, dezvoltându-și credința și caracterul în armonie cu cerințele și aranjamentele divine, nu vor suferi nici o pierdere în marea zi de încercare de la sfârșitul acestui Veac. Dar alții care zidesc lemnul, fânul și trestia tradiției și automulțumirii umane, vor găsi că toată structura credinței din acea zi va fi mistuită, căci focul va dovedi cum este lucrarea fiecăruia. 1 Cor. 3:10-15.

Totuși, apostolul ne spune că chiar și aceia care vor suferi pierderea structurii credinței lor, dacă au zidit pe Cristos vor fi mântuiți, dar ca prin foc. Ei vor fi ceea ce uneori numim o clasă a strâmtorării, descrisă în Apocalipsa 7:14-17: „Aceștia sunt cei care vin din necazul cel mare; ei și-au spălat hainele și le-au albit în sângele Mielului. De aceea ei sunt înaintea Scaunului de Domnie al lui Dumnezeu și-I slujesc zi și noapte în templul Său”. Dumnezeu are diferite binecuvântări să le acorde acestora. Acestea vor fi în măsura ascultării, loialității și credinței lor.

Clasa pe care apostolul o menționează că zidește cu aur, argint și pietre scumpe va fi o Turmă Mică, o Preoțime Împărătească ce va sta pe Tron, purtând coroane, și vor fi comoștenitori cu Isus în Împărăție. Dar clasa care zidește pe Stâncă fără materiale potrivite, dar mântuită ca prin foc, va fi clasa Mulțimii Mari, antitipul Leviților, care, în loc să fie pe Tron, vor servi înaintea Tronului, pe acei de pe Tron; în loc să poarte coroane, li se vor da ramuri de palmier, indicând o biruință de un tip inferior. Clasa preoțească va fi Templul antitipic al lui Dumnezeu; clasa Leviților, Mulțimea cea Mare, va servi pe Dumnezeu în și prin clasa Templu.

Aceasta nu este toată mântuirea pe care a intenționat-o Dumnezeu. Aceste două clase cuprind numai pe cei concepuți de Spirit în acest Veac Evanghelic. Vrednicii din Vechime vor constitui o altă clasă a celor mântuiți — mântuiți la perfecțiune pământească, să fie prinți peste tot pământul, reprezentanți glorioși ai clasei Împărăției cerești, invizibile, spirituale. Apoi în final va veni binecuvântarea tuturor familiilor pământului care se vor dovedi doritori și ascultători în timpul miei de ani de Domnie a Împărăției, și care vor fi ridicați treptat, tot mai sus, afară din păcat și degradare prin puterea învierii, înapoi la tot ce a fost pierdut în Adam și răscumpărat prin sângele prețios al lui Isus. Pe de altă parte, toți împotrivitorii lui Dumnezeu și ai dreptății, cu bună știință, cu voia, după o anumită perioadă de ocazie, vor fi distruși în Moartea a Doua — fie că ei aparțin clasei care este acum în încercare, o clasă a celor concepuți de spirit, sau clasei care va fi în încercare în perioada Domniei lui Mesia. „Domnul ... nimicește pe toți cei răi.”

Oamenii au fost uimiți

Nu este de mirare că oamenii au fost uimiți de asemenea învățături prezentate de Isus, chiar dacă le-au înțeles numai imperfect, căci nimeni nu putea înțelege perfect decât prin influența luminătoare a Spiritului sfânt, care nu era încă dat pentru că Isus nu era încă glorificat (Ioan 7:39). Învățăturile lui Isus aveau un caracter ferm, care se deosebeau de diferitele speculații și presupuneri ale cărturarilor. Așa este întotdeauna cu Adevărul. Ori de câte ori este confuzie și misticism, putem fi siguri că există eroare și ignoranță. De aici vine necesitatea ca toți cei care-L predică pe Cristos să aibă ungerea sau rânduirea de a predica, pe care numai Dumnezeu o dă prin conceperea Spiritului sfânt.

Textul nostru de bază

„Ce alta cere Domnul de la tine, decât să faci dreptate, să iubeși mila și să umbli smerit cu Dumnezeul tău?” La început cineva ar putea fi înclinat să spună: Ei bine, aceasta este diferit! Nu este nimic în textul acesta de Scriptură care să spună că, pentru a fi moștenitor al Împărăției, persoana trebuie să-și ia crucea, să se lepede de sine și să urmeze în urmele lui Isus, în sacrificiu de sine!

Este adevărat acest lucru; dar să observăm că unul este o cerință iar celălalt este un privilegiu. Dumnezeu nu cere sacrificiu. Ceea ce cere este loialitate și ascultare, dar nu sacrificiu. Orice sacrificiu este mai mult decât cere Legea divină. Astfel în cazul lui Isus legea divină nu-I putea cere să facă mai mult decât să asculte de ea — să iubească pe Dumnezeu cu toată inima, mintea sufletul și puterea, și să iubească pe aproapele Său ca pe Sine. Dar toate acestea nu puteau fi făcute de Isus fără să-Și dea viața? Desigur! Ca atare Scripturile arată că atunci când Isus S-a prezentat la Iordan, a consacrat tot ce avea pentru a face voia Tatălui, chiar până la moarte — nu numai să țină Legea. Lui I-a plăcut să facă voia Tatălui, chiar peste ceea ce Îi cerea Tatăl în Lege (Evr. 10:5-7). Și așa trebuie să fie cu toți cei care vreau să fie urmași acceptabili în urmele lui Isus și să ajungă la glorie, onoare și nemurire cu El pe planul divin.

Profetul Mica s-a adresat evreilor și mesajul său a fost din punctul de vedere al Legii. El îi încuraja pe evrei să facă tot ce puteau ca să-i împlinească cerințele. Totuși, știm că nici un evreu n-a împlinit vreodată Legea în afară de Isus, fiindcă toți în afară de El erau decăzuți, imperfecți. Numai El a fost „sfânt, nevinovat, nepătat și despărțit de păcătoși”.

((1055))

În timpul Împărăției Milenare a lui Mesia, aceeași Lege a lui Dumnezeu, dată evreilor prin Moise, va fi dată întregii lumi prin Mesia. Cerințele vor fi să facă dreptate, să iubească mila și să umble smerit cu Dumnezeu. Motivul pentru care administrarea Legii de către Mesia va fi un succes, în timp ce adminstrarea ei de către Moise a fost un eșec, în ceea ce privește aducerea cuiva la perfecțiune, este că Împărăția lui Mesia va fi pe deplin pregătită și autorizată să ierte pe păcătoși și să-i ajute să iasă din imperfecțiunile lor — înapoi la chipul și asemănarea lui Dumnezeu, așa cum au fost inițial reprezentate în Tatăl Adam.

Privilegiul și dreptul de a ierta astfel păcatele și a ridica pe păcătos din degradare îi aparțin lui Mesia, în virtutea sacrificiului Său pentru păcate pe care l-a sfârșit pe Calvar. El va fi pregătit să dea omenirii în timpul Mileniului dreptul la viață pe care l-a depus acolo, fără săl piardă; și numai cei care-l vor respinge cu voia vor pieri în Moartea a Doua.