SECERIȘUL NU S-A SFÂRȘIT

W. T. 1 Sept. 1916 (pag. 263-265)

Unii dintre noi am fost foarte convinși că secerișul va fi acum sfârșit, dar nu trebuie să lăsăm ca așteptările noastre să fie un argument împotriva faptelor. Fapt este că lucrarea secerișului se desfășoară încă larg; ea nu s-a sfârșit în nici un caz. După câte ne dăm seama acum, se pare că există încă de făcut o lucrare de seceriș considerabilă. Aceasta nu este descurajator pentru noi, ci încurajator. Suntem fericiți pentru harul divin care ajunge și la alte minți și inimi și le binecuvântează ca și pe ale noastre. Suntem bucuroși să aflăm că zilnic vin și alții în legătură cu Domnul sub legământul de sacrificiu și dau dovadă că sunt concepuți de Spiritul Sfânt. Suntem fericiți să le vedem zelul, și ne bucurăm cu ei pentru că și ei, ca și noi, pot avea parte de glorioasa ocazie de a-și face chemarea și alegerea sigură prin dezvoltarea ca-racterului, pe care zilnic învățăm s-o apreciem ca fiind esențialul celor „mai mult decât învingători”. Toți aceștia trebuie să fie asemenea Fiului lui Dumnezeu, Domnul nostru Isus. Am fi fost fericiți să fi intrat în lucrarea de dincolo de văl, dar suntem mai mulțumiți să ne continuăm activitatea aici, de această parte de văl, pentru că aceasta este voința Domnului pentru noi.

La început am fost înclinați să presupunem că secerișul în sine se terminase în Oct. 1914, și că lucrarea ce continua de atunci era de spicuire. Dar faptele nu par să confirme aceasta. Desfășurarea lucrării și numărul care sunt aduși la cunoștința adevărului și separați pentru Domnul, este mult prea mare ca să fie denumită spicuire. Evident este o parte din secerișul normal. În afară de aceasta, suntem tot mai mult impresionați de ultimele trăsături ale tipului Ilie și Elisei. Ne impresionează tot mai mult faptul că lovirea apelor Iordanului de către Ilie, prin care apele s-au despărțit, reprezintă o lucrare mare ce trebuie încă îndeplinită, și se pare, în viitorul foarte apropiat. Care va fi antitipul răsucirii mantalei lui Ilie, care simbolizează puterea lui, și cât timp este necesar pentru a concentra forțele pentru lovirea apelor nu știm. Trebuie să așteptăm, să veghem și să ne facem partea. Cât timp va trebui apoi pentru a realiza lovirea apelor, este o incertitudine; și cât de repede se vor despărți oamenii prin adevăr, este deasemenea o incertitudine.

Dar admițând că așa o lucrare mare ar putea fi realizată, sub conducerea și binecuvântarea Domnului, în timp foarte scurt, totuși rezultatele nu le-am putea aștepta în mai puțin de cam 3 ani. Totuși nu fixăm date pentru că știm că n-avem în fața noastră nici o indicație despre timp, pe care s-o aplicăm — după cum Ilie și Elisei n-au fost trimiși într-un loc anume după ce au ajuns la Iordan. Facem doar presupunerea că o lucrare mare ne stă în față și că nu vedem cum am putea s-o realizăm în mult mai puțin decât 3 ani.

După lovirea Iordanului — după împărțirea oamenilor prin mesajul adevărului și prin puterea mantalei lui Ilie — va avea loc separarea bisericii în două clase. După aceea, clasa Ilie, clasa turmei mici, se va manifesta clar, separat și distinct de clasa turmei mari. Să nu se uite că despărțirea va fi cauzată de carul de foc, unele experiențe foarte grele, încercări chinuitoare pe care clasa aleasă le va accepta prompt și va intra în ele, pe când clasa Elisei se va da înapoi de la persecuții, dar nu spre păcat sau spre negarea Domnului. Nu va mai fi apoi decât puțin până când vârtejul de vânt (probabil anarhia) va produce schimbarea clasei Ilie.

((97))

TIMPUL NEAMURILOR EVIDENT S-A SFÂRȘIT

Ni se pare clar că perioada profetică cunoscută ca timpul neamurilor s-a terminat cronologic în Octombrie 1914. Faptul că atunci a început marea zi a mâniei asupra națiunilor arată o bună împlinire a așteptărilor noastre. Neamurilor li s-a garantat o anumită perioadă de timp să aibă într-o măsură posesiunea și controlul. Timpul acela fiind expirat, deposedarea lor este acum în proces. Vânturile conflictului, vânturile războiului sunt dezlegate, aducând mari stricăciuni întregii lumi, slăbind regatele Europei în privința celui mai bun sânge al lor și în privința puterii financiare.

Cât poate dura războiul, cine poate spune? Toate națiunile beligerante sunt mândre și încrezătoare în sine. Umilirea menționată de Biblie n-a fost încă realizată. Este posibil ca războiul să continue încă un timp, până când națiunile vor fi fost slăbite și suficient umilite ca să dorească pacea. Apoi vor veni alte necazuri. Vor amenința revoluțiile, guvernele se vor asocia mai strâns cu sistemele bisericii nominale, ambele căutând protecție și putere. Apoi putem aștepta marea cădere a Babilonului spiritual, conducând la marele cutremur de pământ — revoluția din Apocalipsa: „Așa un puternic cutremur cum n-a fost de când sunt oameni pe pământ” (Apocalipsa 16:18). Acesta la rândul lui va duce, după înțelegerea noastră a Bibliei, la teribila anarhie în care toate instituțiile prezente vor cădea în fața focului patimilor omenești și a prejudecăților etc. Atunci, la momentul favorabil, domnia neamurilor fiind trecută, regatul lui Mesia pentru binecuvântarea întregii lumi se va manifesta și se va dovedi a fi „comoara tuturor popoarelor” — Hagai 2:7.

De aceea n-avem nici un motiv să ne îndoim că timpul neamurilor s-a sfârșit în Octombrie 1914 și că în câțiva ani vom asista la prăbușirea lor totală și la deplina stabilire a împărăției lui Dumnezeu în mâinile lui Mesia. Dar atunci clasa Ilie va fi fost trecută dincolo de văl, pentru că atunci, „Când El (Isus) va apărea în glorie, noi (biserica) vom apărea cu El”.

GREȘEALA NOASTRĂ REFERITOARE LA SECERIȘ

Cititorii noștri își vor aminti că baza așteptărilor noastre cu privire la seceriș a fost paralelismul între sfârșitul vârstei Iudaice și cel al vârstei Evanghelice. Am găsit începutul secerișului clar marcat de cele 1335 zile din profeție și de împlinirea printre poporul Domnului a declarației „O, binecuvântat cel ce așteaptă și ajunge la sfârșitul celor 1335 zile” (Daniel 12:12). Sigur, mare binecuvântare, mare iluminare a ochilor înțelegerii, mare apreciere a Dumnezeului nostru și a scopurilor Lui glorioase a venit atunci pentru poporul Domnului, în deplin acord cu profeția. Un cântec nou a fost în gura poporului Domnului întotdeauna de atunci încoace, aflând despre bunătatea Lui, din planul divin al vârstelor. Nu vedem nici un motiv să punem la îndoială acea dată, Octombrie 1874, ca începutul secerișului și paralela timpului când Isus și-a început misiunea în secerișul vârstei Iudaice.

Greșeala noastră a fost referitoare tocmai la ceea ce am subliniat. Mereu am amintit cititorilor că paralelismul între vârsta Iudaică și cea Evanghelică nu putea cuprinde nimic aparținător noii dispensații. Paralelele au afectat numai casele nominale: atunci cea iudaică și acum cea creștină. Amândouă au fost respinse pentru că n-au fost în starea de inimă potrivită pentru adevărurile cuvenite lor — amândouă respinse pentru nimicire. Sistemul evreiesc a fost o legătură biserică — stat, o paralelă cu sistemele mari biserică — stat ale Europei, a căror nimicire a început în 1914.

Să nu uităm că cei 3 ani și jumătate ai misiunii lui Isus au fost mai mult un timp de pregătire a apostolilor pentru a fi instrumente de seceriș și o ascuțire a secerii adevărului pentru munca de mai târziu, care a început la Rusalii. Înainte de Rusalii nu era nici un „grânar” în care să se adune grâul.

PARALELE IUDAICE ȘI CREȘTINE

Biserica nominală iudaică Biserica nominală creștină

anul 29-33 anul 1874-1878

„N-au cunoscut timpul cercetării lor”

anul 33-36 anul 1878-1881

Sfântul Uns, favoarea divină s-a prelungit 3 ani și jumătate pentru a completa cele 70 de săptămâni de favoare promisă lui Israel, respingerea lor fiind amânată

anul 36-73 anul 1881-1918

Din cauza răspândirii urâciunilor, o va pustii cu desăvârșire, sau până la nimicirea totală — până va fi îndeplinit tot ce a prevăzut Dumnezeu — Daniel 9:24-27.

Nu trebuie căutate paralele între Biserica de la Rusalii și adevărata Biserică de acum. Dar învierea lui Isus, înainte de a începe secerișul Bisericii, poate fi bine considerată a-și avea paralela în învierea membrilor adormiți ai bisericii, în 1878 d. Hr.

Nu trebuie să căutăm paralelism între începutul Bisericii evanghelice cu experiențele ei și începutul Bisericii cerești cu experiențele ei din acest timp de seceriș. Acestea nu sunt părți din paralele. Paralela aparține sistemului nominal iudaic, ce a mers spre nimicire, și Bisericii nominale evanghelice, care acum merge spre nimicire.

Ne-am imaginat că lucrarea secerișului, de adunare a Bisericii, va fi îndeplinită înainte de sfârșitul timpului neamurilor; dar nimic din Biblie nu spune aceasta. Gândul nostru a fost numai o deducție; și acum vedem că a fost nejustificată. Această lucrare de seceriș aparține noii dispensații și nu poate fi identificată cu cea veche. Oricum, secerișul vârstei Iudaice, care a adunat pe „Israeliții adevărați” în Biserica evanghelică, nu s-a încheiat în anul 70, ci a progresat după aceea în diferite părți ale lumii. Fără îndoială, mulți evrei profitând de experiențele ((98)) lor grozave au fost cu atât mai bine pregătiți pentru a fi adunați în grânarul evanghelic după nimicirea statului lor național. Acum la fel ne putem aștepta ca mulți să fie adunați în grânarul ceresc; și nu cunoaștem aici nici o limită de timp.

Fiind vorba despre aceasta, remarcăm că unii istorici pun sfârșitul timpului de strâmtorare iudaic aprilie 73 d. Hr., ceea ce ar corespunde cu aprilie 1918.

Regretăm că lucrarea de seceriș continuă? Cu adevărat nu; ne bucurăm și în fiecare zi avem plăcerea să vestim slava Celui ce ne-a chemat din întuneric la lumina Sa cea mai minunată; și suntem încântați să vedem cum și alții sunt privilegiați și se bucură. Regretăm experiențele pe care le-am avut când am ajuns la punctul acesta? Suntem înclinați să ne plângem că Domnul nu ne-a impus să dăm mai mare atenție paralelismului? Cu adevărat nu; conducerea Domnului a fost bună. Poate într-adevăr a fost spre binele nostru gândind că secerișul se termina curând. Poate ne-a îndemnat la mai adâncă consacrare și la mai mare activitate în serviciul Domnului pentru noi înșine și pentru alții. De aceea n-avem nimic de regretat.

„El conduce și-a condus, dac-avem credință,
Liniștiți ne scufundăm în a Lui voință”.

ARDEREA NEGHINEI

În pilda cu „grâul și neghina”, Învățătorul accentuează adunarea neghinei și legarea ei în snopi pentru ardere. Noi am presupus că această ardere n-ar avea loc până când tot grâul ar fi adunat în Grânarul ceresc, dar se pare că acesta a fost un gând incorect. Adunarea grâului în grânar continuă; dar se pare că arderea neghinei va corespunde foarte strâns cu despărțirea apelor Iordanului. Neghina este o clasă de oameni (adesea) nobili, care s-au ridicat din lume animați de speranțele și scopurile unui caracter binevoitor, dar induși în eroare de gândirea că ei sunt Biserica. Din punct de vedere al neghinei, grâul este ceva ce crește anormal, un popor deosebit, puțini la număr și nestimați. Lovirea apelor va descoperi adevărul privitor la adevărata Biserică a lui Cristos și la imitație; clasa neghinei oneste se va trezi la realitate și va înceta să mai pretindă că ei sunt biserica lui Cristos — astfel ea va fi arsă sau va înceta să fie neghină, continuând totuși să fie oameni nobili în lume, și vor avea parte de binecuvântările generale în „dulcele curând” al Împărăției, pentru care noi încă ne rugăm.

Dragi frați, atitudinea noastră prezentă trebuie să fie una de recunoștință mare către Dumnezeu, de apreciere crescândă a minunatului Adevăr, pe care El ne-a acordat privilegiul să-l vedem și să ne identificăm cu el, și o atitudine de zel crescând în a ajuta ca Adevărul să ajungă și la alții. Între timp, ochii înțelegerii noastre să discearnă clar bătălia zilei celei mari a Dumnezeului Celui Atotputernic, ce acum se desfășoară; și credința noastră, conducându-ne ochii înțelegerii prin Cuvânt, să ne facă în stare a vedea rezultatul glorios — Împărăția lui Mesia. În continuare putem fi deplin mulțumiți că nu știm cât va dura lucrarea secerișului — mulțumiți că Marele Căpitan, care prin împuternicire divină are totul în grijă, este prea înțelept să greșească, și că ne-a promis faptul că toate experiențele ne vor lucra spre bine, dacă-L iubim și dacă suntem din cei „chemați potrivit scopului Său”, căutând să ne facem chemarea și alegerea sigură.