FIII LUI DUMNEZEU

Romani 8:12-30

> Adam a pierdut calitatea de fiu divin — Evreii n-au fost casa fiilor, ci casa servilor — Cristos este fiu — Capul casei fiilor — Poarta strâmtă și calea îngustă prin care cei chemați pot fi acceptați în familia lui Dumnezeu — Dovezi ale conceperii noastre — Predestinarea celor aleși — Pentru ce sunt aleși.

„Căci toți cei care sunt călăuziți de Duhul lui Dumnezeu sunt fii ai lui Dumnezeu.” Vers. 14.

W. T. 15 ianuarie 1916 (pag. 26)

Astăzi avem o altă lecție minunată de la apostolul inspirat, Sf. Pavel. Se arată că Biserica este o creație nouă, concepută de Spiritul sfânt, acum fiind în starea embrionară, în pregătire pentru glorioasa naștere prin înviere pe plan spiritual. Nu există o lecție mai importantă decât aceasta.

Conform Bibliei, tatăl Adam a fost creat fiu al lui Dumnezeu — în chipul lui Dumnezeu și numai cu puțin mai prejos decât îngerii — pe planul pământesc, nu pe cel ceresc (Ps. 8:5). Când Adam a păcătuit, relația lui binecuvântată cu Dumnezeu, ca fiu, s-a pierdut. De atunci încolo el a fost păcătos și sub sentința pe care Dumnezeu o prezisese — nu sub sentința chinului veșnic, ci sub sentința morții, însoțită de o degenerare mintală, morală și fizică. De la Adam încoace n-au mai fost fii umani ai lui Dumnezeu — cu excepția lui Isus. Evreii primiți de Domnul sub Legământul Legii n-au fost o Casă a Fiilor, și nici ei nu s-au considerat fii ai lui Dumnezeu. Dimpotrivă, ei au amenințat că-L vor omorî pe Isus cu pietre fiindcă a spus că era Fiul lui Dumnezeu. După cum spune Sf. Pavel, „Moise, într-adevăr, a fost credincios în toată casa Lui (de servi), ca servitor, ... dar Hristos este credincios ca Fiu (Cap) peste casa Lui”, o Casă a Fiilor — Biserica concepută de Spirit.

CASA FIILOR

Sf. Pavel ne arată că omul natural, ori cât ar fi de înțelept, educat sau talentat, nu poate înțelege și aprecia pe deplin lucrurile adânci din Bibliei, fiindcă Dumnezeu a făcut ca ele să fie scrise astfel încât numai cei concepuți de Spirit să le poată înțelege pe deplin. „Ele se înțeleg duhovnicește” (1 Cor. 2:14). Astfel Biserica lui Cristos este o companie de ființe regenerate. Odată ei au fost membri ai rasei adamice și, prin păcat, „eram din fire copii ai mâniei, ca și ceilalți” (Ef. 2:3). Acum ei se socotesc morți față de sentința divină asupra tatălui Adam. Ei L-au acceptat pe Isus ca Răscumpărătorul lor, iar sacrificiul vieții Lui ca prețul ispășirii pentru păcatele lor.

Când ei acceptă invitația de a deveni urmași ai lui Isus, El devine Avocatul lor la Tatăl; și prin aranjamentul planului divin sacrificiul Său merituos le poate fi aplicat ca o acoperire pentru păcatele trecute și imperfecțiunile viitoare și le dă posibilitatea să fie acceptați de Tatăl, concepuți de Spiritul sfânt și în cele din urmă să ajungă la moștenire împreună cu El în Împărăție, „dacă suferim cu adevărat împreună cu El, ca să fim și slăviți împreună cu El”. Vers. 17.

Acești copii ai lui Dumnezeu concepuți de Spirit, regenerați, nu sunt încă desăvârșiți; dar dacă ei continuă în Școala lui Cristos, cei credincioși vor ajunge în cele din urmă la desăvârșire pe planul spiritual ca fii ai lui Dumnezeu, conduși de Spirit. Aceștia, prin autoritatea Scripturilor, exercitând credință, primesc îngăduința să-L numească pe Dumnezeu Tatăl lor — „Abba, Tată”. Prin Cuvânt și prin propriile experiențe, aceștia primesc mărturia Spiritului Domnului că sunt copiii lui Dumnezeu și moștenitori împreună cu Isus — marea perfecțiune depinzând de suferința lor împreună cu El. Aceștia nu mai au nici o obligație față de trup, căci ei sunt Creaturi Noi. Aceștia nu mai trebuie să trăiască după trup, ci în armonie cu Spiritul lui Dumnezeu așa cum le este revelat prin Cuvântul lui Dumnezeu.

Aceste Creații Noi, fii ai lui Dumnezeu, în slăbiciunea și ignoranța lor ar putea cere greșit. Dar Domnul nu se va purta cu ei conform imperfecțiunii cererii lor; El va accepta spiritul cererii lor. Domnul va lua suspinele și dorințele spiritului nostru, ale minții noastre, în locul cuvintelor noastre imperfecte în rugăciune; fiindcă Dumnezeu, care cunoaște toate lucrurile, da, gândurile din mintea noastră (spiritele), le acceptă pe acestea. Toți aceștia știu că „toate lucrurile lucrează împreună spre binele lor” — pentru că ei iubesc pe Dumnezeu — pentru că ei au fost chemați după planul Său. Vers. 28.

EXPLICAREA CHEMĂRII EVANGHELICE

Versetele 28-31 clarifică faptul că Dumnezeu are un scop deosebit în Chemarea înaltă evanghelică specială din această Vârstă. Alte Scripturi arată că Chemarea Vârstei prezente este la comoștenire cu Isus în Împărăția Mesianică, ce va acorda în curând binecuvântările restabilirii tuturor familiilor pământului. Obiectivul acestei Chemări evanghelice este pentru a obține o clasă potrivită ca învățători, binecuvântători, conducători și judecători ((320)) ai lumii în viitor. Isus, Capul Bisericii a fost primul care a răspuns și care a fost glorificat și onorat, și va fi onorat toată eternitatea. Urmașii Lui, chemați de-a lungul acestei Vârste Evanghelice, vor avea de la Dumnezeu o binecuvântare similară — glorificarea pe plan spiritual, dacă sunt credincioși.

Studiul nostru se încheie cu o explicare a Chemării lui Dumnezeu. Dumnezeu a știut mai dinainte, sau a intenționat mai dinainte să aibă o asemenea Biserică, așa cum o descrie apostolul, pentru a realiza lucrarea menționată. Totul a fost predestinat sau aranjat mai dinainte. Dar pentru a fi din acea clasă predestinată și glorificată, erau necesare anumite lucruri; anume, că toți aceia care în final vor fi socotiți vrednici de o parte în Împărăție, trebuie să fie asemenea Fiului iubit al lui Dumnezeu, în inimă, în caracter, și asemenea Lui și în înviere, ființe spirituale. Aceasta este o predestinare glorioasă. Ea ne asigură că Dumnezeu nu va avea pe alții în Împărăție decât pe aceia care sunt în asemănarea de caracter a lui Isus.

Apoi apostolul arată procedeul prin care Dumnezeu a ales această clasă predestinată sau cunoscută mai dinainte ca să fie asemenea Fiului Său. Ei au fost chemați în sensul că Domnul le-a adus în atenție posibilitatea glorioasă, și noi putem spune fără să greșim că asemenea chemare le-a fost făcută numai celor cu inima onestă care-L căutau pe Dumnezeu, care doreau să-L cunoască și să-L servească. Aceștia chemați aveau nevoie să fie îndrepătățiți înainte de a putea accepta chemarea, iar această îndreptățire trebuia să vină prin pocăință și acceptarea lui Isus ca Răscumpărătorul. Pe aceia care L-au acceptat pe Isus și prin El au fost îndreptățiți prin credință, pe aceia Dumnezeu i-a și slăvit (onorat) concepându-i cu Spiritul sfânt, aducându-i în familia Sa ca și copii, comoștenitori cu Isus, pentru privilegiul de a suferi pentru Adevăr și a fi glorificați în Împărăție.