Vol. 17, Septembrie-Octombrie 2010, Nr. 6

„DUMNEZEU ARĂTAT ÎN TRUP”

Mare este taina evlaviei! Cel care S-a arătat în trup, a fost îndreptățit în Duh, a fost văzut de îngeri.” 1 Tim. 3:16 .

R 5290a W. T. 15 august 1913 (pag. 243-245)

Dumnezeu, marea Origine sau Fântână a Vieții, are plăcerea să Se manifeste prin diferite creații. Toate creațiile Sale inteligente pe care El le-a recunoscut ca fii, au fost în asemănarea Sa. Logosul, începutul creației lui Dumnezeu, a fost în asemănarea divină. Nu numai că El a fost o ființă spirituală (și Dumnezeu este Spirit), dar, mai mult de atât, El a fost o ființă spirituală în asemănarea caracterului Tatălui Său, Creatorul Său.

Mai mult, când Logosul a devenit agentul activ al Tatălui în crearea diferitelor ordine spirituale — îngeri, heruvimi, serafimi — toți au fost creați în chipul Tatălui. Fiii îngerești ai lui Dumnezeu au cântat împreună și au strigat de bucurie când au văzut diferitele creații. Când a venit timpul să facă încă un ordin de creaturi, diferit, un ordin care nu mai existase înainte, anume, ființe umane, Dumnezeu a dus la îndeplinire prin Logos scopul Său de a crea pe om în chipul Său, în asemănarea Sa. Și Dumnezeu S-a declarat mulțumit de om.

O descriere a primului om este dată în Psalmul 8: L-ai făcut cu puțin mai prejos decât îngerii și l-ai încununat cu slavă și cu cinste. I-ai dat stăpânire peste lucrările mâinilor Tale; toate le-ai pus sub picioarele Lui: oile și boii laolaltă, fiarele câmpului, păsările cerului și peștii mării”. Adam a fost stăpânul sau regele tuturor acestora. El a reprezentat ceva ce îngerii n-au reprezentat; căci nici unul dintre ei n-a fost pus vreodată peste ceva. Dumnezeu este Stăpânul tuturor, iar Adam și Logosul au fost singurii care în vreun sens al cuvântului au fost puși peste ceva.

Când Dumnezeu l-a făcut pe om, l-a făcut asemenea Lui în această privință — să aibă stăpânire. Când au fost creați îngerii, ei erau Dumnezeu manifestat în diferite ordine de ființe — heruvimi, serafimi și grade mai joase de îngeri. Când a ajuns la crearea omului, acesta a fost făcut în chipul lui Dumnezeu. Dumnezeu S-a arătat în trup. Dar nu putem spune că Dumnezeu este arătat acum în trup decăzut. Asemănarea cu Dumnezeu originară a fost ștearsă prin păcat. Domnia Păcatului și a Morții a șters în măsură considerabilă aceste urme ale chipului lui Dumnezeu. Iar Scripturile ne arată clar că noi am pierdut acest chip și această asemănare a Creatorului.

Adam a fost numit fiu al lui Dumnezeu fiindcă el a fost în relație de legământ cu Dumnezeu; dar când a devenit păcătos, el a pierdut această relație. Evreii n-au fost fii ai lui Dumnezeu. Avraam a fost numit prietenul lui Dumnezeu. Chiar dacă Dumnezeu i-a aprobat pe Avraam, Isaac, Iacov, pe profeți și pe alții din Israel, și a indicat că vor avea o mare binecuvântare, ei n-au putut fi tratați ca fii. Dumnezeu a zis, în esență, când a vorbit cu Avraam: Prietene, voi face Legământul Meu cu tine. În sămânța ta vor fi binecuvântate toate familiile pământului”.

DUMNEZEU ARĂTAT ÎN OMENIREA PERFECTĂ

Dar totul va trebui să aștepte până când va veni acea mare Sămânță antitipică a lui Avraam. Avem relatarea despre felul cum va veni Cel care va fi Eliberatorul, Sămânța antitipică a lui Avraam. După ce vorbește despre Logos — cum a fost făcut trup și a locuit printre oameni — sf. Ioan spune că Isus a avut slava Unicului născut al Tatălui, plin de har, plin de adevăr. Acesta este modul, mai presus de toate celelalte, prin care Dumnezeu S-a arătat în trup.

Când animalele inferioare l-au văzut pe Adam, ele au văzut cea mai bună reprezentare a lui Dumnezeu în fața lor. Nimic mai asemenea lui Dumnezeu nu putea fi făcut în trup. Și când a venit timpul ca Dumnezeu să-Și trimită Fiul în lume, El I-a pus în față marele privilegiu de a fi Răscumpărătorul omului. Când El a fost făcut trup, toți cei care L-au privit au văzut slava Unicului născut al Tatălui. Când cineva Îl privea, vedea pe Tatăl în sensul cel mai absolut în care puteau să-L vadă.

Dumnezeu i-a zis lui Moise: Fața nu vei putea să Mi-o vezi, căci nu poate omul să Mă vadă și să trăiască”. Saul din Tars a văzut numai o sclipire a lui Isus Cel slăvit, dar slava a fost atât de mare încât dacă ar fi văzut-o cu totul, n-ar mai fi trăit. Isus a fost însuși chipul Tatălui. Isus este chipul exact al Tatălui. Și dacă nimeni nu poate vedea pe Dumnezeu și să trăiască, atunci nu poate vedea nici pe Isus și să trăiască.

DUMNEZEU ARĂTAT ÎN PRINȚI

Dumnezeu a făcut o pregătire în sensul că atunci când Împărăția lui Cristos se va stabili printre oameni, vor exista reprezentanți pământești prin care Mesia va guverna și va ridica omenirea în timpul miei de ani. Dumnezeu are tocmai o astfel de clasă gata pregătită pentru această lucrare — Avraam, Isaac, Iacov și ceilalți Vrednici din Vechime. Aceștia vor fi socotiți vrednici de o trezire instantanee la perfecțiune umană. Ei nu vor avea o schimbare de natură la învierea lor, fiindcă n-au fost concepuți de Spirit. Nimeni n-a fost conceput de Spirit până la Cincizecime, în afară de Domnul nostru la Iordan. Duhul sfânt încă nu era, fiindcă Isus nu fusese încă slăvit.” De aceea, acești Vrednici din Vechime au avut numai mărturia că au fost plăcuți lui Dumnezeu. Datorită loialității lor față de Dumnezeu și față de principiile dreptății, unii dintre acești Vrednici din Vechime au fost uciși cu pietre, tăiați în două cu ferăstrăul, ispitiți, au murit uciși de sabie, au pribegit îmbrăcați cu cojoace și în piei de capră, lipsiți de toate, prigoniți, primiți rău, ei, de care lumea nu era vrednică”. Evr. 11:37-40.

Aceștia, măcar că au primit Făgăduința lui Dumnezeu, n-au primit lucrurile făgăduite lor. De exemplu, Dumnezeu i-a promis lui Avraam: Toată țara pe care o vezi ți-o voi da ție”. Avraam trebuie să vină la înviere pentru a se adeveri Cuvântul lui Dumnezeu. El trebuie să primească țara. Dar nici o sugestie nu s-a făcut că Avraam va avea glorie, onoare și nemurire — nici o sugestie că va deveni părtaș naturii divine și moștenitor împreună cu Isus. Vezi Fapt. 7:5; Evr. 11:8-10, 17, 39, 40.

Aceasta a început cu Isus. Cristos le-a adus oamenilor nu numai cunoștința vieții și a nemuririi, dar și faptul că există un privilegiu de a câștiga această viață împreună cu El: O mântuire așa de mare, care, începând să fie vestită de Domnul, ne-a fost adeverită de cei care au auzit-o” (Evr. 2:3). Dar Vrednicii din Vechime au avut credința să-L creadă pe Dumnezeu, să aibă încredere în Făgăduința Sa și să aștepte împlinirea acelei Făgăduințe. Ei au avut numai aluzia că Dumnezeu va îndepărta blestemul. Iar Sămânța lui Avraam trebuia să fie mijlocul glorios al binecuvântării lui Dumnezeu — În tine și în sămânța ta vor fi binecuvântate toate familiile pământului”. Astfel sf. Pavel ne spune că ei n-au primit lucrurile făgăduite, pentru că Dumnezeu avea în vedere ceva mai bun pentru noi îBiserica evanghelicăș, ca să nu ajungă ei la desăvârșire fără noi”. Evr. 11:40.

Vrednicii din Vechime nu-și pot primi binecuvântările înainte de a le primi noi pe ale noastre. Mireasa trebuie să fie glorificată, apoi credincioșii din trecut pot veni și pot primi binecuvântarea lor. Atunci imediat Împărăția va fi stabilită. Și Avraam, Isaac, Iacov și toți ceilalți Vrednici vor fi primii copii ai lui Cristos. În loc să fie părinți, ei vor fi copii și El îi va face prinți, conducători pe pământ (Ps. 45:16). Fiind înviați oameni perfecți, ei vor fi chipul perfect al lui Dumnezeu. În fiecare din acești Vrednici din Vechime, Dumnezeu va fi arătat în trup. Ei vor fi atunci prinți și vor conduce pământul, sub Împărăția lui Cristos.

Isus a confirmat acest gând când a spus: Veți vedea pe Avraam, pe Isaac și pe Iacov și pe toți prorocii în împărăția lui Dumnezeu” (Luca 13:28). Despre Sine a zis: Încă puțin, și lumea nu Mă va mai vedea” (Ioan 14:19). Dacă n-am fi schimbați la stările spirituale prin puterea învierii, nici noi nu L-am mai vedea, ca și alții care vor rămâne pe planul uman. Cei care au murit în Cristos și cei vii care rămân”, la arătarea Sa vor fi făcuți ca El, vor fi schimbați într-un moment, într-o clipeală din ochi”. La momentul schimbării noastre vom vedea nu numai pe Domnul nostru, ci și pe toți sfinții îngeri — toți de pe planul spiritual, care acum sunt invizibili pentru noi. Ei pot vedea pe oameni, dar oamenii nu-i pot vedea.

Dumnezeu a fost arătat în trup; întâi, în cazul lui Adam, apoi, în cazul lui Isus, și apoi, El va fi arătat în trup prin acei Vrednici din Vechime care vor fi socotiți că merită o înviere mai bună decât restul lumii.

FRUMUSEȚEA SFINȚENIEI DOMNULUI NOSTRU

Când soldații au pus în derâdere pe capul Domnului nostru o coroană de spini, L-au îmbrăcat într-o mantie de purpură și L-au dus în sala de judecată, Pilat s-a uitat la El cu admirație și a exclamat: Iată Omul!” sau Iată înfățișarea!”. Eu sunt dintre neamuri și nu sunt din neamul vostru, dar voi mi-ați trimis să condamn pe cel mai glorios evreu de pe pământ! Nimeni nu poate avea un caracter cu adevărat frumos fără ca frumusețea interioară să i se reflecte pe față. Dacă un om are caracter rău, el nu-l poate ascunde să nu se vadă pe trăsăturile sale. Dacă are o dispoziție iubitoare, se va vedea pe fața sa. Ce putem gândi atunci despre Domnul nostru! Fața Lui trebuie să fi fost de o frumusețe minunată! Nu-i de mirare că oamenii se îngrămădeau să-L vadă datorită harului vorbirii Sale și a frumuseții Sale minunate — chipul lui Dumnezeu!

Psalmistul întreabă: Ce este omul, ca să te gândești la el și fiul omului ca să-l bagi în seamă îsă ai grijă de elș? L-ai făcut cu puțin mai prejos decât îngerii și l-ai încununat cu slavă și cu cinste” (Ps. 8:4, 5). Dar omul a căzut în păcat, înstrăinare, întuneric! Influența satanică duce la păcat și a determinat căderea omului de la chipul Creatorului său. Marele scop al lui Dumnezeu este să aducă omenirea înapoi din păcat și imperfecțiune. El va ridica pe toți aceia care vor dori să fie drepți.

Îl vedem pe Isus, care a fost făcut pentru puțin timp mai prejos decât îngerii”, încununat cu slavă și cu cinste perfecțiunea naturii umane”, din pricina morții pe care a suferit-o, pentru ca, prin harul lui Dumnezeu, El să guste moartea pentru toți” (Evr. 2:9). Vedem baza largă a Planului lui Dumnezeu așezată în lucrarea răscumpărătoare de la Calvar. Vedem că viața Răscumpărătorului trebuie să fie prețul răscumpărării umane. Căci dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit și învierea morților. Și după cum în Adam toți mor, tot așa, în Hristos, toți vor fi făcuți vii, dar fiecare la rândul lui. Hristos îclasa Unsului, Mesiaș este cel dintâi rod; apoi, la Venirea Lui îîn greacă, în timpul prezenței Saleș cei care sunt ai Lui” (1 Cor. 15:21-23). Isus spune: Fericiți și sfinți sunt cei care au parte de întâia înviere”. Aceștia vor fi regi și preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Cristos și vor domni cu El o mie de ani. Apoc. 20:6.

Astfel deci, Dumnezeu arătat în trup” a fost clar dovedit în Omul Isus Cristos în perfecțiunea Sa. Dar Dumnezeu a fost în mod special și mai cu seamă arătat în trupul lui Isus când El S-a prezentat lui Ioan la Iordan, când a ajuns la vârsta de treizeci de ani și acolo S-a dat ca sacrificiu. Iată-mă, vin; — în sulul cărții este scris despre mine — desfătarea mea este să fac plăcerea Ta, Dumnezeul meu.” Acolo S-a oferit pe Sine fără pată, în armonie cu voia lui Dumnezeu. Și acceptarea divină a fost indicată sub forma unui porumbel venind deasupra Lui — nu înseamnă că Spiritul sfânt este ca un porumbel, ci Dumnezeu a dat manifestarea aceasta exterioară așa încât Ioan să aibă un mijloc de identificare a lui Mesia, așa încât a putut spune: Am văzut Duhul coborându-se din cer ca un porumbel; și a rămas peste El”.

De la botezul lui Isus, Dumnezeu a rămas în El într-o manieră deosebită; cum spune apostolul Ioan despre Biserică: Dumnezeu rămâne în noi și noi în Dumnezeu (1 Ioan 4:14). Tatăl Și-a făcut locuința în Isus și L-a calificat ca să facă cunoscut Planul Divin. Domnul nostru a spus: Duhul Domnului este peste Mine, pentru că M-a uns să vestesc săracilor Evanghelia; M-a trimis să vindec pe cei cu inima zdrobită, să vestesc captivilor eliberarea și orbilor căpătarea vederii, să dau drumul celor apăsați și să vestesc anul de îndurare al Domnului”. Luca 4:16-21, Isa. 61:1-3.

Ispitirea Domnului nostru În pustie

Citim că după primirea Spiritului sfânt, lui Isus I s-au descoperit lucrurile cerești. Pentru că, așa cum spune apostolul, Omul natural nu primește lucrurile Duhului lui Dumnezeu și nici nu le poate cunoaște, pentru că ele se înțeleg duhovnicește”. Prin urmare, când Isus a primit conceperea Spiritului sfânt, El a primit discernământ spiritual. A ajuns să vadă cum I se potrivesc tipurile Vechiului Testament. A văzut că șarpele din pustie L-a reprezentat pe El.

Când a văzut lucrurile acestea, ne amintim că era în pustie. El avea toate Scripturile în minte. Din copilărie avea obiceiul să frecventeze sinagoga, și cu mintea Sa perfectă, Scripturile I s-au întipărit cu amănunțime. Putea cita orice scriptură în voie. Și când Satan a citat scripturi, Isus le-a înțeles.

La sfârșitul celor patruzeci de zile, când Isus era slab din cauza postului, a fost timpul cel mai favorabil pentru Adversar ca să-L ispitească. Când cineva ar avea în minte gândul la toată rușinea și înjosirea legată de moartea de sacrificiu, ar fi destul ca inima să-i fie cuprinsă de frică! Momentul în care Și-a dat seama că va fi socotit ca hulitor și contrar lui Dumnezeu, a fost cel mai potrivit moment pentru Satan. Și Tatăl a permis să fie ispitit — i-a permis Adversarului să-L ispitească în timpul acela anumit.

Atunci Satan s-a adresat minții Domnului nostru: Te cunosc foarte bine. Ne cunoaștem de multă vreme din trecut și cunosc misiunea pentru care ai venit. Tu nu-Ți dai seama, știu, de puterea care a venit peste Tine când ai fost botezat. Am privit cum a venit puterea lui Dumnezeu peste Tine. Trebuie doar să poruncești acestor pietre să se facă pâine. Îmi dau seama că poți face o lucrare mare și mi-ar plăcea să mă unesc cu Tine în aceasta. Dar întâi de toate ar trebui să mănânci ceva.

Isus îl cunoștea pe Satan — știa că Satan a fost Lucifer, care se răzvrătise împotriva guvernării divine și care a fost întemnițat pe această planetă. Când Satan I s-a înfățișat lui Isus, putem fi siguri că a încercat să apară ca înger de lumină și să pretindă că dorea să fie de partea lui Dumnezeu, și că acum dorea să coopereze cu Dumnezeu. Dar Isus știa că puterea nu-I fusese dată cu scopul menținerii vieții Sale și n-a cedat ispitei.

De aceea Satan L-a luat apoi pe un munte înalt — aceasta a fost în duhul minții lor — și I-a arătat cum el — Satan — era prințul acestei lumi” și a tuturor împărățiilor ei. Și I-a zis: Vezi, dar, eu am putere să Te ajut. Îți poți permite să fii fără astfel de ajutor? Eu sunt în armonie cu Tine. Tu vei salva omenirea și o vei elibera de moarte. În loc să trebuiască să suferi, cum este Planul lui Dumnezeu, noi vom lucra împreună și nu va trebui să suferi. Trebuie numai să mă recunoști pe mine. Așa am început și eu. Am vrut să arăt ce fel de împărăție aș putea stabili. Am zis: Mă voi sui până la ceruri, îmi voi ridica scaunul de domnie mai presus de scaunul lui Dumnezeu; voi ședea pe muntele adunării, în adâncimile miazănoaptei; mă voi ridica mai sus de vârful norilor, voi fi ca Cel Prea Înalt”. Voi avea imperiul meu propriu. Te sfătuiesc să vii să ai parte cu mine. Eu Îți voi da toată slava pe care ai putea-o cere. Intenționez să fiu prințul acestei lumi. Nu vezi că totul este în mâinile mele?

Dar în aceste ispite Isus a biruit. Și biruința a fost atât de completă încât Satan a gândit că nu merită să-L ispitească iarăși! A gândit că dacă nu L-a putut clinti pe Isus când era la limita înfometării, nu avea rost să mai încerce. Astfel că n-a mai făcut altă încercare, după cât arată relatarea.

TEORIA ÎNCARNĂRII NU ESTE SCRIPTURALĂ

După aceea, în timp ce Isus umbla și făcea bine, vindeca bolnavi și propovăduia poporului, totul a fost în conformitate cu voia Tatălui. Dacă Tatăl ar fi fost încarnat într-un trup de carne, n-ar fi putut face mai perfect propria Sa voie. Dar Isus n-a fost încarnat. Încarnarea Domnului nostru este numai o teorie inventată în Veacurile Întunecate. El S-a smerit ca să devină om și S-a smerit și S-a făcut ascultător până la moarte, și încă moarte de cruce. De aceea și Dumnezeu L-a înălțat foarte sus și I-a dat Numele care este mai presus de orice nume, pentru ca în Numele lui Isus să se plece orice genunchi al celor din ceruri și de pe pământ și orice limbă să mărturisească spre slava lui Dumnezeu Tatăl că Isus Hristos este Domn”. Filip. 2:8-11.