((A29))

Planul divin al veacurilor - Studiul II
Existența unui creator suprem și inteligent, stabilită

> Dovezi din afara Bibliei, examinate În lumina rațiunii -- O teorie care nu poate fi susținută -- O teorie rațională -- Caracterul lui Dumnezeu, demonstrat -- Deducții raționale

Chiar și din punctul de vedere al scepticului, o cercetare rațională și sinceră în necunoscut, prin lumina a ceea ce se cunoaște, va conduce pe cugetătorul inteligent, nepărtinitor, în direcția adevărului. Totuși, este evident că fără o descoperire directă a planurilor și scopurilor lui Dumnezeu oamenii ar putea numai aproxima adevărul și ar ajunge la concluzii nedefinite. Dar să punem Biblia deoparte pentru un moment și să privim lucrurile numai din punct de vedere rațional.

Cel care poate privi cerul cu un telescop, sau chiar numai cu ochiul liber, și vede imensitatea creației, simetria, frumusețea, ordinea, armonia și diversitatea ei, și totuși se îndoiește că Creatorul îi este infinit superior, atât în înțelepciune cât și în putere, sau cel care pentru un moment poate presupune că o astfel de ordine a apărut întâmplător, fără un Creator, și-a pierdut sau și-a ignorat facultatea de gândire până acolo încât poate fi în mod potrivit considerat, așa cum Biblia îl numește, nebun (unul care ignoră sau căruia îi lipsește rațiunea): „Nebunul zice în inima lui: «Nu există Dumnezeu»”. Totuși, după cum trebuie să deducă orice minte rațională, cel puțin atât este adevărat din Biblie, deoarece este un adevăr vădit că efectele trebuie să fie produse de cauze competente. Fiecare plantă, și fiecare floare chiar, vorbește foarte elocvent în mărturia ei despre acest subiect. ((A30)) Complicată în construcție, minunat de frumoasă ca formă și structură, fiecare vorbește despre o înțelepciune și o măiestrie mai presus de cea omenească. Ce mioapă este absurditatea care se laudă cu măiestria și ingeniozitatea omului, și atribuie simplei întâmplări regularitatea, uniformitatea și armonia naturii; care recunoaște legile naturii, în timp ce neagă că natura are un Legiuitor inteligent.

Unii care neagă existența unui Creator inteligent pretind că natura este singurul Dumnezeu, și că de la natură au pornit toate formele de dezvoltare animală și vegetală fără a fi ordonate de inteligență, ci sunt guvernate, spun ei, de „legea supraviețuirii celui mai adecvat” într-un proces de evoluție.

Acestei teorii îi lipsește dovada, deoarece peste tot în jurul nostru vedem că diferitele creaturi sunt de naturi stabile, care nu evoluează spre naturi mai înalte; și, deși cei care țin la această teorie au făcut eforturi repetate, n-au reușit niciodată nici să combine specii diferite, nici să producă o varietate nouă stabilă. Nu se cunoaște nici un caz în care un gen să se fi transformat în altul*. Deși există pești care-și pot folosi aripioarele pentru un moment ca aripi și pot zbura afară din apă, și broaște care pot cânta, nu se știe ca ele să se fi schimbat în păsări. Deși printre animale sunt unele care au o ușoară asemănare cu oamenii, dovada că omul a evoluat din aceste creaturi lipsește complet. Dimpotrivă, investigațiile dovedesc faptul că deși din aceeași specie se pot produce diferite varietăți, este imposibil să se combine specii diferite, sau una să se dezvolte din alta. Pentru același motiv nu se poate pretinde că măgarul și calul se înrudesc, deși se aseamănă unul cu altul, deoarece este bine cunoscut că progenitura lor este imperfectă și n-o poate propaga pe nici una din specii.

*Spre folosul unor cititori, remarcăm că schimbări ca transformarea omizilor în fluturi nu sunt schimbări de natură, omida nefiind decât larva ieșită din oul fluturelui.

((A31))

Desigur că dacă natura neinteligentă ar fi creatorul sau producătorul, ea ar continua procesul și n-ar exista astfel de lucruri cum sunt speciile stabile, deoarece fără inteligență nimic n-ar ajunge la stări stabile. Evoluția ar fi astăzi un fapt, și am vedea în jurul nostru pești devenind păsări și maimuțe devenind oameni. Concluzionăm că această teorie este în contradicție atât cu rațiunea umană cât și cu Biblia, când pretinde că ființele inteligente au fost create de o putere căreia îi lipsește inteligența.

Expunem pe scurt, după cum urmează, o teorie cu privire la creare (cu excepția omului) printr-un proces de evoluție, la care nu vedem nici o obiecție serioasă: Ea presupune că diferitele specii din prezent sunt fixate și neschimbătoare în privința naturii sau genului, și chiar dacă naturile prezente pot fi dezvoltate la un grad mult mai înalt, chiar la perfecțiune, aceste specii sau naturi vor fi pentru totdeauna aceleași. Această teorie presupune mai departe că nici una din aceste specii stabile n-a fost creată așa la origine, ci în trecutul îndepărtat ele s-au dezvoltat din pământ și dintr-o formă într-alta printr-un proces treptat de evoluție. Aceste evoluții, sub legi stabilite divin, în care schimbările de hrană și de climă au jucat un rol important, se poate să fi continuat până când au fost fixate speciile stabile așa cum se văd în prezent, în afara cărora este imposibilă schimbarea, după toate aparențele fiind atins ultimul scop al Creatorului în această privință. Deși fiecare dintre diferitele familii de plante și animale poate fi îmbunătățită sau degradată, nici una din ele nu poate fi schimbată în alte familii sau genuri și nici ele nu pot fi produse din altele. Deși fiecare din acestea poate ajunge la perfecțiunea propriei sale naturi stabile, scopul Creatorului cu privire la natură fiind atins, o schimbare în continuare în această privință este imposibilă.

Se pretinde că plantele și animalele inițiale, de la care au provenit varietățile stabile prezente, s-au stins înainte de ((A32)) crearea omului. Schelete și fosile de animale și plante care nu există acum, găsite adânc sub suprafața pământului, favorizează această teorie. Această vedere nu ignoră și nu respinge învățătura Bibliei că omul a fost o creație directă și perfectă, făcută în chipul mintal și moral al Creatorului său, și nu o dezvoltare printr-un proces de evoluție, probabil obișnuit la restul creației. Această vedere nu va dezminți în nici un sens, ci va sprijini ceea ce pretinde Biblia, că natura, așa cum este astăzi, învață că o Ființă inteligentă a ordonat-o și a fost prima ei cauză. Să facă rațiunea umană tot ce poate pentru a pune faptele cunoscute pe seama cauzelor rezonabile și competente, dând legilor naturii creditul cuvenit în fiecare caz; dar în spatele întregului mecanism complicat al naturii este mâna marelui Autor, inteligentul, atotputernicul Dumnezeu.

Afirmăm deci că existența unui Creator inteligent este un adevăr clar demonstrat, a cărui dovadă este peste tot în jurul nostru: da, și în noi; deoarece noi suntem opera Lui, ale cărei puteri mintale și corporale, toate, vorbesc despre o minunată măiestrie, mai presus de înțelegerea noastră. Și El este de asemenea Proiectantul și Creatorul a ceea ce noi numim natură. Noi pretindem că El a ordonat și stabilit legile naturii, a căror acțiune o vedem și-i admirăm frumusețea și armonia. Pe Acesta, a cărui înțelepciune a plănuit Universul și a cărui putere îl susține și-l conduce, a cărui înțelepciune și putere le depășesc atât de nemăsurat de mult pe ale noastre, noi Îl venerăm și-L adorăm instinctiv.

A ne da seama de existența acestui Dumnezeu tare nu înseamnă decât a ne teme de atotputernica Lui tărie, dacă nu-L vedem înzestrat cu bunăvoința și bunătatea corespunzătoare puterii Lui. De acest fapt suntem de asemenea pe deplin asigurați prin aceeași mărturie care-I dovedește existența, puterea și înțelepciunea. Nu numai că ni se impune concluzia că există un Dumnezeu, și că puterea și înțelepciunea Lui sunt nemăsurat mai presus de ((A33)) ale noastre, dar și rațiunea ne obligă să ajungem la concluzia că lucrul cel mai mare creat nu este superior Creatorului; deci trebuie să conchidem că cea mai mare manifestare de bunăvoință și dreptate printre oameni este inferioară în întindere față de aceea a Creatorului, întocmai cum înțelepciunea și puterea omului sunt inferioare față de ale Lui. Și astfel avem în fața vederii noastre mintale caracterul și atributele marelui Creator. El este înțelept, drept, iubitor și puternic; iar sfera atributelor Sale este, din necesitate, nemăsurat mai largă decât aceea a celei mai mari creații ale Sale.

Mai departe însă: după ce am ajuns la această concluzie rațională în legătură cu existența și caracterul Creatorului nostru, să întrebăm: Ce trebuie să așteptăm de la o astfel de ființă? Răspunsul este că posesia acestor atribute argumentează în mod rațional exercitarea lor, folosirea lor. Puterea lui Dumnezeu trebuie să fie folosită, și aceasta în armonie cu propria Sa natură -- în mod înțelept, just și binevoitor. Oricare ar fi mijloacele pentru acest scop, oricare ar fi acțiunea puterii lui Dumnezeu, rezultatul final trebuie să fie în concordanță cu natura și caracterul Său, și fiecare pas trebuie să fie aprobat de înțelepciunea Sa infinită.

Ce ar putea fi mai rațional decât o astfel de exercitare a puterii, așa cum o vedem manifestată în crearea nenumăratelor lumi din jurul nostru și în minunata varietate de pe pământ? Ce ar putea fi mai rațional decât crearea omului, înzestrat cu rațiune și judecată, capabil de a aprecia lucrările Creatorului și de a considera măiestria Lui -- înțelepciunea, dreptatea, puterea și iubirea Lui? Totul este rațional și în perfect acord cu faptele cunoscute nouă.

Și acum urmează afirmația noastră finală. Nu este oare rațional să presupunem că o astfel de ființă infinit de înțeleaptă și bună, după ce a făcut o creație capabilă de a-L aprecia pe El și planul Său, va fi mișcată de iubirea și dreptatea Sa, ca să completeze lipsurile naturii acelei ((A34)) creații, dându-i o REVELAȚIE? N-ar fi oare o presupunere rațională, ca Dumnezeu să dea omului informații referitoare la obiectivul existenței lui și informații referitoare la planurile Sale pentru viitorul lui? Dimpotrivă, întrebăm noi, n-ar fi oare irațional să presupunem că un astfel de Creator ar face o creație cum e omul, înzestrată cu puteri de gândire care ajung în viitor, și totuși să nu-i facă nici o descoperire a planurilor Sale, care să-i satisfacă acele dorințe? O astfel de purtare ar fi lipsită de logică, deoarece ar fi contrară caracterului pe care noi pe drept îl atribuim lui Dumnezeu; contrară purtării adecvate unei ființe controlate de dreptate și iubire.

Putem gândi că dacă Înțelepciunea divină, creând omul, ar fi hotărât că este nepotrivit să-i acorde o cunoștință a destinului său viitor și a locului său în planurile Creatorului, atunci, desigur, atât Dreptatea cât și Iubirea divină ar fi insistat ca ființa să fie atât de limitată în capacitatea ei, încât să nu fie în mod continuu dezorientată și chinuită de îndoieli, temeri și neștiință, și, în consecință, Puterea divină ar fi fost folosită sub acele limite. Deci, faptul că omul are capacitate de apreciere a revelației planului divin, luat în legătură cu caracterul recunoscut al Creatorului său, este un motiv suficient de a aștepta ca Dumnezeu să acorde o astfel de revelație, la astfel de timp și în așa manieră cum a aprobat înțelepciunea Lui. Așadar, având în vedere aceste considerații, chiar dacă n-am cunoaște Biblia, rațiunea ne-ar conduce să așteptăm și să fim atenți la o astfel de revelație cum pretinde Biblia că este. Și mai mult, remarcând ordinea și armonia creației generale, cum în mare procesiune astrele și sistemele își păstreză timpul și locul, nu putem decât să tragem concluzia că neregularitățile mici, cum ar fi cutremurele de pământ, cicloanele etc., nu sunt decât indicii că în prezent conlucrarea diferitelor elemente în această lume nu este perfectă. O asigurare că în cele din urmă toate vor fi ((A35)) perfecte și armonioase pe pământ ca și în ceruri, cu unele explicații ale motivelor că în prezent nu este așa, sunt cereri raționale pe care oamenii raționali pot să le aibă și la care Creatorul, a cărui înțelepciune, putere și bunăvoință sunt demonstrate, poate să răspundă. Deci, noi trebuie să așteptăm ca revelația căutată să includă o astfel de asigurare și o astfel de explicație.

Fiind stabilit că este înțelept să se aștepte o revelație a voinței și planului lui Dumnezeu cu privire la omenire, în capitolul următor vom examina caracterul general al Bibliei, care pretinde a fi tocmai o astfel de revelație. Și dacă ea prezintă caracterul lui Dumnezeu în perfectă armonie cu ceea ce rațiunea dictează, așa cum s-a considerat mai sus, să tragem concluzia că ea se dovedește astfel a fi revelația necesară și rațională așteptată de la Dumnezeu, și atunci să-i acceptăm mărturia ca atare. Dacă sunt de la Dumnezeu, învățăturile ei, când sunt pe deplin apreciate, vor fi în acord cu caracterul Lui, care, rațiunea ne asigură, este perfect în înțelepciune, dreptate, iubire și putere.

„Voi, ce departe cercetați, cu minți iscoditoare, Și peste tot descoperiți minuni încântătoare,
Mărturisiți-i ai Lui pași,
Vă închinați și-L adorați.
Cerurile, Doamne, slava Ta vestesc,
Fiecare stea înțelepciunea Îți reflectă;
Dar când ochii noștri în Cuvântul Tău privesc,
Citesc numele Tău în rânduri mai frumoase încă.”

((A36))

Lumina soarelui peste toți
„Ce nebunie dar”, strigă criticul ne-ncrezător,
Cu ochi cunoscător în ale lumii și zâmbet înțelept și disprețuitor,
„În timp ce fort către fort și post către post repetând,
Tobele neîncetat sună, la luptă chemând;
Și-n jurul pământului verde, al bisericii dangăt de clopot
Ține isonul tobelor ce sună apelul în ropot;
La pace visând într-o lume plină de arme,
La săbii în fiare de plug prin a Scripturilor vrajă schimbate,
La neamuri ce cu vin de sânge-s îmbătate,
Mergând împleticindu-se când iau angajamentul de fraternitate,
Ca unul beat răspund la a părintelui Matei chemare.
* * * * * * *
Kaizer ori Ziditor, frâu pune cu o baricadă
Din frunze de măslin și rezoluțiuni;
Armele țintuie cu Scripturi tăioase
Și speră să-nfrângi flotele cu goale figuri de stil.
Gloria și pompa războiului încă va mai atrage
Mulțimea în urale când trec a lor parade;
Trudnica muncă șapca încă-și va mai scoate
Când cei bravi pleacă; frumoasele femei vor afișa batiste fluturate;
Bardul vitejia încă va cânta,
Și-n fața celor tari, adoratorii de eroi genunchii încă-și vor pleca;
Cleric molatic, rozuliu, în haină de samur,
La a treia sticlă de vin inspirator,
Demonstra-va audienței cu panaș și cu săbii
Că-ndeletnicirea lor este-n acord cu legea iubirii;
Și Biserica pentru stat și statul pentru Biserică se va bate,
Căzând de acord că numai puterea are dreptate.”
Cu toate aceste zâmbete batjocoritoare, voi credincioșii, puțini,
Care-ndrăzniți să țineți sus Cuvântul Domnului
Și-adevărat să-l mărturisiți,
A căror clarvăzătoare credință acest timp rău transcende,
Și peste pustiul nelegiuirii vieții prezente
Vede calmul viitor în verde-nveșmântat,
Și munții în nori și lumină, cu blânde pârâiașe brăzdați;
Păstrați încă poteca pe care datoria vă cere să umblați,
Chiar dac-a-lumii-nțelepciune clatină capul precaut.
Nici un adevăr nu coboară din cer asupra pământului
Fără să fie-ntâmpinat de zâmbetul disprețuitor al scepticului;
Negat și batjocorit, binecuvântările lui între timp vor cădea
Obișnuit ca roua și lumina soarelui, peste toți asemenea.

--Whittier