DE CE LUMEA NU A PRIMIT RESTABILIREA

R5660 W. T. 1 aprilie 1915 (pag. 103-104)

După prezentarea Bibliei Domnul nostru a murit pentru păcatele întregii lumi când El Și-a dat viața ca satisfacție pentru viața tatălui Adam, care fusese pierdută din cauza păcatului. Moartea Mântuitorului nostru va fi suficientă pentru întreaga lume, pentru că întreaga lume este părtașă la pedeapsa lui Adam prin ereditate. Meritul morții lui Cristos, suficient pentru păcatele lui Adam și pentru păcatele întregii lumi, n-a fost încă aplicat, sau plătit, nici pentru Adam nici pentru lume. A fost numai pus în mâinile Tatălui, fără vreo aplicare pentru cineva.

Scripturile ne arată în ce scop se va face aplicarea; și anume, după a Doua Venire a Domnului nostru și după stabilirea Împărăției Sale, El va aplica, pentru deplina satisfacție și pentru cerințele Dreptății divine, întregul merit al sacrificiului Său în folosul lui Adam și a rasei sale. Întreaga pedeapsă a păcatului originar va fi astfel plătită, rasa lui Adam va fi eliberată din acea condamnare, și imediat va începe lucrarea Restabilirii. Între timp, în timp ce așteaptă după aplicarea sângelui pentru lume, Tatăl atribuie acel merit al lui Cristos în folosul Bisericii.

MERITUL LUI CRISTOS ATRIBUIT BISERICII

Gândindu-ne la acest subiect, trebuie să analizăm acest cuvânt, a atribui. A atribui nu este a da. A da meritul lui Cristos ar însemna a-l face aplicabil la Adam și la întreaga rasă. Isus nu este încă gata să-l dea lui Adam și întregii rase; căci pentru a elibera pe Adam și rasa lui chiar acum din condițiile prezente n-ar fi cel mai bun plan.

((625))

În uzul comercial cuvântul atribuire are un sens similar, de girare. Dacă un om girează pentru o chitanță de o mie de dolari, el nu dă nici măcar un bănuț, dar el atribuie valoarea banilor. Această tranzacție ilustrează lucrarea prin care Bisericii i se atribuie meritul. Biserica nu este calificată să intre într-un sacrificiu cu Dumnezeu. Dumnezeu nu dorește să accepte ca sacrificiu nimic ce este imperfect. Dar Isus, având un credit în mâinile lui Dumnezeu, atribuie o parte a acelui merit acelora care se prezintă pe ei înșiși în consacrare. În virtutea acelui merit, El devine o garanție, sau garant, pentru cei care doresc să devină discipolii Săi. Mai mult decât aceasta n-ar fi necesar; pentru că consacrarea lor este spre sacrificiu și ei trebuie să sacrifice doar ce au. Deoarece Domnul nostru atribuie meritul Său Bisericii, care compensează ceea ce n-au ei, orice le lipsește din cauza eredității, când își vor fi terminat contractul acest merit va fi eliberat, întocmai cum atunci când chitanța este plătită, girantul este liber.

ELIBERAREA ACELUI MERIT

Domnul nostru Isus devine Garantul, sau Susținătorul, sau Atribuitorul meritului Său tuturor celor care fac o consacrare lui Dumnezeu. Aici sunt incluși nu numai Turma Mică, ci și Marea Mulțime, care vor fi parțial credincioși și care vor avea nevoie de această atribuire ca să-și completeze Legământul; sunt cuprinși de asemenea cei care mai târziu devin necredincioși cu voia și vor merge în Moartea a Doua. Când toate aceste lucruri vor fi fost împlinite, atunci acest merit a lui Cristos, fiind pe deplin eliberat de toată această atribuire, va fi aplicat în măsură deplină pentru pecetluirea Noului Legământ, al cărui Mijlocitor este Cristos. Atunci Împărăția Sa va fi Guvernul Mijlocitor pentru binecuvântarea și ridicarea lumii.

Propunerea făcută urmașilor lui Cristos este ca ei să-și dea viața umană ca sacrificiu, la fel cum a dat-o Isus pe a Lui — în oricare mod ar indica providența lui Dumnezeu pentru ei. Dar cei care se prezintă lui Dumnezeu în consacrare sunt membri ai rasei păcătoase a lui Adam. Dumnezeu pe bună dreptate refuză să aibă astfel de-a face cu acești păcătoși pocăiți. El spune: Viețile voastre sunt deja sub condamnare; ele sunt deja pe trei sferturi duse; în orice caz, n-ați putea prezenta mai mult de un sfert din sacrificiul care este cerut în mod absolut. Cu toate acestea, Planul lui Dumnezeu a prevăzut ca Isus să poată deveni Garanție pentru cei care doresc să devină urmași în urmele pașilor Lui în sacrificiu. Datorită Lui, sacrificiile lor sunt acceptate ca parte a sacrificiului Lui, ca ei să poată avea parte și de gloria Lui.

FILOSOFIA ÎNDREPTĂȚIRII PRIN CREDINȚĂ

Filosofia acestui subiect este aceasta: Isus are deja în mâinile Tatălui Ceresc — adică în mâinile Dreptății — un credit merituos al valorii vieții Sale umane, pe care El a depus-o ca sacrificiu în ascultare de dorința divină. Acest sacrificiu, suficient pentru Adam și pentru fiecare membru al familiei sale, așteaptă în mâinile lui Dumnezeu ca să fie aplicat la timpul cuvenit — la timpul stabilit pentru începerea Domniei Milenare a lui Cristos, pentru binecuvântarea, ridicarea, Restabilirea lumii. O anumită parte a acelor binecuvântări sau merit al lui Cristos este programată să vină la fiecare membru a rasei lui Adam în Restabilire. Prin urmare, o anumită parte s-ar aplica la timpul cuvenit acelora dintre copiii lui Adam care, părăsind acum păcatul, devin membrii lui Cristos prin consacrarea spre moarte.

Ca Avocat al celor care doresc să devină urmașii Săi, Isus le alocă, sau le atribuie merit care este în creditul Său în contul lui Dumnezeu. Această atribuire este echivalentă cu binecuvântarea Restabilirii care altfel ar fi primit-o în timpul Mileniului. Despre acest merit atribuit, care egalează toată imperfecțiunea lor, se spune prin urmare că îi îndreptățește pe aceștia de tot păcatul, de toată condamnarea. Astfel îndreptățiți prin credință, aceștia sunt acceptați de către Dumnezeu, și sacrificiile lor sunt acceptate de El ca parte din sacrificiul Răscumpărătorului lor.

Numai când tot meritul lui Cristos astfel atribuit diferitelor persoane care au făcut consacrare în timpul acestui Veac Evanghelic va fi fost eliberat, numai atunci întregul merit al sacrificiului lui Cristos va fi disponibil pentru Restabilirea reală a lui Adam și a rasei lui. Partea meritului atribuit fiecărui urmaș al lui Cristos individual este eliberată când acel urmaș moare, pentru că atribuirea a fost numai să permită ca sacrificiul celui care-l oferă să fie acceptabil pentru Dumnezeu. Cel care-l oferă a renunțat mai întâi la speranțele și perspectivele sale pământești — privilegiile Restabilirii asigurate de Isus pentru toți oamenii. Acestea el le-a sacrificat imediat în momentul consacrării sale, și astfel a renunțat la ele. Totuși, consacrarea lui cuprinde tot ce rămâne din talentele și puterea, vitalitatea și tăria lui, chiar până în moarte. Susținerea Răscumpărătorului nostru pentru Biserică acționează ca un sechestru pe prețul de răscumpărare care trebuie plătit Dreptății ca un întreg, ca să asigure pentru om privilegiile restabilirii.

((626))

ILUSTRAȚIA ATRIBUIRII MERITULUI

Pentru a face o ilustrație: Presupunem că A depusese un milion de dolari în bancă, intenționați pentru un anumit scop la un anumit timp. Între timp unii dintre prietenii lui au nevoie de bani sau de credit. A îi spune bancherului: „Nu vreau să mă ating de milionul de dolari pe care eu îl am în depozit; dar prin faptul că sunt în posesia dumneavoastră, veți fi foarte bucuros, sunt sigur, să dați credit unora din prietenii mei dacă eu le semnez chitanțele de împrumut. Bancherul desigur că va spune: Da. Chitanțele semnate vor fi decontate, și A va fi răspunzător pentru toată valoarea acestor chitanțe dacă ele nu vor fi plătite la termen. Va fi, prin urmare, un sechestru pe creditul său de un milion de dolari, până când aceste chitanțe vor fi plătite. Dar când toate chitanțele au fost plătite, milionul de dolari va fi tot atât de liber de obligație ca și cum acele chitanțe n-ar fi fost făcute și creditul lui A n-ar fi fost atribuit nimănui.

Tot așa este și cu noi care devenim ucenicii lui Cristos. Isus ne susține notele de plată. El devine Garanția noastră că ne vom împlini angajamentul, că ne vom jertfi viețile. Până când viețile noastre vor fi fost jerfite, această atribuire constituie un sechestru pe meritul lui Cristos care este în păstrare pentru a fi aplicat în favoarea lumii. Dar imediat ce fiecare dintre noi moare, toată atribuirea meritului se sfârșește pentru acela, pentru că contractul lui este împlinit. În cazul celor care nu-și dau viețile de bună voie conform legământului, Isus, ca Susținător, va vedea totuși ca ei să-și dea viețile; unii dintre ei în marele Timp de Necaz vor trece prin mare strâmtorare, și moartea lor le va aduce de asemenea o măsură de binecuvântare; alții vor muri în Moartea a Doua.