RUGĂCIUNI CARE SUNT ASCULTATE

Psalmul 141

> Mulți se pot închina, puțini se pot ruga — Numai cei sfințiți în Cristos Isus — Nevoile lor frecvente — „Urechea deschisă a lui Dumnezeu” — Rugăciunile lor se ridică precum tămâia la El — A învăța să ne rugăm — Pentru ce să ne rugăm — A veghea după răspunsuri — Suflarea de viață spirituală.

„ Păzește-mă de cursa pe care mi-o întind ei. ” Versetul 9 .

R5692 15 mai 1915 (pag. 154-158)

Când ne gândim la măreția Creatorului, Făcătorul Cerului și al Pământului și a tot ce este în ele, și când ne gândim la micimea noastră, la slăbiciunile și imperfecțiunile noastre, suntem uimiți că Dumnezeul nostru a făcut o pregătire prin care chiar cele mai bune dintre creaturile Sale să aibă comuniune cu El prin rugăciune. Ar trebui să observăm diferența între închinare și laudă, pe care oricine le poate aduce Domnului, și rugăciuni și cereri, care sunt acceptabile numai din partea poporului consacrat al Domnului și a copiilor lor atâta timp cât sunt încă minori.

Ca să ilustrăm: este un lucru ca populația să poată aclama un guvernator sau un rege, să-și scoată pălăriile sau să-și plece capetele, dar este un lucru cu totul diferit ca aceeași mulțime de oameni să fie primită de rege sau de guvernator în societatea sa, ca prieteni ai săi, sau să aibă comuniune cu el, să-i spună despre problemele lor, să aibă sfatul și îndrumarea lui. Tot așa, în timp ce Dumnezeu are interes față întreaga omenire, un interes adânc, acest interes nu este ca și cel pe care îl are față de Biserica Sa. Și prin Biserica Sa înțelegem nu vreo sectă sau partidă sau confesiune, ci acele persoane care, indiferent de liniile sectare, au intrat într-un legământ de inimă cu Domnul, renunțând la voința lor proprie și acceptând în locul ei voința lui Dumnezeu în Cristos. Aceștia sunt Biserica din Biblie, ale căror nume sunt scrise în ceruri (Evr. 12:23). Aceștia sunt cei cărora în Biblie li se spune sfinții lui Dumnezeu și în privința cărora se spune: „Toate sunt ale voastre . . . și voi sunteți ai lui Hristos, iar Hristos este al lui Dumnezeu”. 1 Cor. 3:21-23.

Biserica lui Dumnezeu, în întreaga lume, nu este puternică din punct de vedere numeric. După cum spune Biblia, ea cuprinde nu mulți bogați, nu mulți înțelepți, nu mulți învățați, ci mai cu seamă pe săracii acestei lumi, bogați în credință, moștenitori ai Împărăției (1 Cor. 1:26; Iac. 2:5). Domnia lor, puterea lor și controlul lor în afacerile lumii nu vor veni până când ei vor fi trecut prin schimbarea învierii și Împărăția lui Mesia va fi fost pe deplin inaugurată. Atunci, aceștia vor trăi și vor domni cu Cristos o mie de ani. Apoc. 20:4.

CINE SE POATE RUGA

Destul de ciudat, mulți par să aibă gândul că oricine, oricând, poate da buzna în prezența Atotputernicului Dumnezeu cu cererile lui. Aluzia pare chiar a fi aceea că Dumnezeu este nefericit pentru că oamenii nu vin la El astfel. Astfel de păreri despre rugăciune indică o lipsă de studiu biblic, de cunoștințe biblice. Biblia învață că rugăciunea este un mare privilegiu.

((568))

Isus a declarat: „Nimeni nu vine la Tatăl decât prin Mine”. Mai mult, El a arătat restricțiile pentru cei care se apropie de Tatăl prin El — ei trebuie să fie ucenicii Lui; și pentru a deveni ucenicii Lui, ei trebuie să-și asume anumite obligații sau angajamente. Ei trebuie să renunțe la propria lor voință și să accepte voința lui Isus. Ei trebuie să pună totul pe altar; altfel nu pot fi primiți, nu pot fi prezentați Tatălui, nu pot fi concepuți de Spiritul sfânt, nu pot fi numiți și tratați ca fii ai lui Dumnezeu, nu pot fi împreună moștenitori cu Isus Cristos în Împărăția Lui viitoare — nu pot avea privilegiul fiilor lui Dumnezeu nici în viața prezentă — privilegiul rugăciunii și părtășiei, comuniunii și instruirii divine.

Biblia rezervă toate aceste binecuvântări speciale pentru cei care devin în mod special, în mod deosebit fii ai lui Dumnezeu. Chiar în privința celor care au devenit fii ai lui Dumnezeu, Isus sugerează existența unui pericol de a-și pierde privilegiul rugăciunii. El spune: „Dacă rămâneți în Mine și cuvintele Mele rămân în voi, cereți orice veți vrea”; nu altfel. Ioan 15:7.

Credem că informarea greșită asupra acestui subiect al rugăciunii a acționat spre dezavantajul multora. Majoritatea, având legături cu răul, numai ocazional fug la Domnul în vreun necaz și aceasta fără a intra într-un legământ cu El sau a primi o recunoaștere ca fii, și fără a dori aceasta. Dacă ei ar fi informați corect, efectul asupra minții lor la început ar fi acela de a-i șoca. Ei s-ar trezi brusc la o înțelegere a faptului că sunt fără Dumnezeu în lume; că afacerile lor nu sunt supuse supravegherii Sale, ci, fiind parte din lume, ei se află sub blestemul general, sau sentința morții.

Cele mai înalte calități ale minții umane, care se află la cel mai înalt nivel al creierului uman, sunt calitățile închinării, reverenței, venerației, spiritualității. Chiar și cei răi, uneori, simt că vor fi plăcuți lui Dumnezeu dacă se roagă Lui și-I cer anumite favoruri. Ei nu au aflat că Dumnezeu le-a vorbit zicând: „Dumnezeu zice însă celui rău: «Ce tot înșiri tu legile Mele și ai în gură legământul Meu, când tu urăști mustrările și arunci cuvintele Mele înapoia ta?»”. Psalmul 50:16, 17.

Este chiar timpul ca diferența dintre Biserică și lume să fie mai bine înțeleasă și ca privilegiile Bisericii să fie apreciate. Efectul ar fi acela de a trezi în alții un sentiment al nevoii lor de Dumnezeu. Apoi, în ceasurile lor de restriște, dându-și seama că nu au nici un Dumnezeu, n-ar fi mai posibil ca ei să-L caute cu seriozitate pe calea stabilită de El, prin Domnul Isus Cristos și printr-o consacrare deplină — singurele condiții pe baza cărora Isus i-ar accepta și ar fi Avocatul lor la Tatăl, și le-ar asigura titlul și privilegiul de fii ai lui Dumnezeu, valoroase atât pentru viața prezentă cât și pentru cea viitoare?

TĂMÂIA, RUGĂCIUNEA ÎNAINTEA LUI DUMNEZEU

Profetul David, în această lecție, ilustrează pe creștin în necazul lui venind la Dumnezeu în felul stabilit de El: „Doamne, eu Te chem; vino degrabă la mine! Apleacă-ți urechea la glasul meu, când Te chem! Ca tămâia să fie rugăciunea mea înaintea Ta”. Acest gând este același cu cel exprimat altundeva în Biblie — că rugăciunile poporului Domnului se ridică înaintea Lui ca o mireasmă scumpă (Apoc. 5:8) Și, apropo, ne amintim că tămâia din vechime, care era un tip al rugăciunilor sfinților, era compusă dintr-un amestec rar de mirodenii, producând un miros deosebit de dulce; și că nimănui nu-i era îngăduit să facă acea tămâie decât preoților care trebuiau să o ofere (Exod. 30:34-38; 37:29). Astfel Domnul ne arată din nou că privilegiul rugăciunii, de a ne apropia de El într-un mod potrivit, este limitat la preoții antitipici, numiți de Sf. Petru Preoția Împărătească. 1 Pet. 2:9.

Numai cei din poporul Domnului care și-au consacrat Lui viețile, chiar până la moarte, sunt astfel reprezentați ca membri ai Preoțimii sacrificatoare, cărora le-a scris apostolul zicând: „Vă îndemn, dar, fraților, pentru îndurările lui Dumnezeu, să aduceți trupurile voastre ca o jertfă vie, sfântă, plăcută lui Dumnezeu, aceasta este slujirea voastră înțeleaptă” (Rom. 12:1). Domnul a făgăduit acestei clase speciale că îi va asculta, chiar le va răspunde — nu în mod necesar potrivit preferințelor lor naturale, dar va asculta spiritul strigătului lor și le va da, potrivit Înțelepciunii Sale, experiențele și binecuvântările cele mai folositoare.

PENTRU CE AR TREBUI SĂ NE RUGĂM

Rugăciunile noastre ar trebui să fie în armonie cu străduințele noastre. Astfel în această lecție Biserica lui Cristos este reprezentată rugându-se Domnului ca să pună o strajă gurii lor. Gândul este că ei se străduiesc să-și păzească buzele, gura, de cuvinte care le-ar fi dăunătoare altora; și ca, dimpotrivă, să poată fi de ajutor omenirii și să onoreze pe Dumnezeu. De asemenea, fiindcă ei se străduiesc pentru curăția inimii și pentru evitarea practicării faptelor rele împreună cu făcătorii de rele, de aceea ei se roagă în armonie: „Nu-mi abate inima la vreun lucru rău, la fapte vinovate împreună cu oamenii care sunt lucrători ai nelegiuirii; și să nu mănânc din ospețele lor!” — ajută-mă în hotărârea mea de a mă împotrivi la toate aceste lucruri.

Cât de potrivit ar fi ca poporul consacrat al Domnului să-și cerceteze minuțios viața când vin la Tatăl în rugăciune! Cât de potrivit ar fi ca ei să remarce în ce măsură binecuvântările, bogățiile și lucrurile alese le-au venit contrar principiilor dreptății și iubirii — contrar Regulii de Aur! Oricine se roagă astfel în mod conștient își va examina cu siguranță viața pentru a-și îndrepta relațiile în afaceri, pentru ca să nu mănânce din bucatele alese care ar veni din nedreptate sau asuprire, ci dimpotrivă, să se bucure de cele mai obișnuite lucruri ale vieții dacă ele ar fi cele mai bune care se pot procura în armonie cu principiile dreptății, principiile iubirii.

((569))

„LOVEASCĂ-MĂ CEL DREPT”

Cei din clasa care se află astfel în părtășie cu Dumnezeu, prin rugăciune și prin străduința de a fi ascultători de aranjamentele și legile Lui, sunt atât de complet angajați încât sunt capabili să spună, ca în acest Psalm, că nu se vor supăra dacă vor fi mustrați de cel drept — mai degrabă mustrările acestuia vor fi pentru ei ca un untdelemn excelent, așa cum în vechime un oaspete primea din partea gazdei sale. Adevărații creștini, clasa care are comuniune cu Dumnezeu prin rugăciune, au calitățile inimii pe care le descrie apostolul ca fiind roadele Spiritului sfânt, și anume: blândețea, bunătatea, răbdarea, îndelunga răbdare, dragostea de frați, iubirea (Gal. 5:22, 23; 2 Pet. 1:5-8). Și pentru că le au pe acestea, ei nu se ofensează ușor, ci sunt într-adevăr bucuroși să aibă asemenea experiențe și lecții cum ar putea îndrepta spre ei providențele Domnului — în special dacă acestea vin prin frați și în special dacă frații care mustră o fac într-o manieră creștinească — în blândețe, amintindu-și de ei înșiși, ca nu cumva să fie și ei ispitiți. Gal. 6:1.

În astfel de cazuri, mustrarea va fi o binecuvântare de la Domnul — dacă este dată și primită în acel spirit. Nici capul, nici inima nu le sunt zdrobite de astfel de mustrări scripturale; și ei înșiși învață să facă preveniri altora într-un mod asemănător, așa încât să nu rănească, ci să ajute. În cazuri ce par a fi dezastre, ei se roagă unul pentru altul; și în armonie cu promisiunea Domnului, aceste dezastre aparente și toate afacerile vieții vor lucra împreună pentru binele celor ce-L iubesc pe El, al celor chemați potrivit planului Său.

Versiunea Americană Revizuită redă exprimarea diferit: „Ca untdelemnul pe cap; capul meu să nu-l refuze: deoarece chiar și în răutatea lor rugăciunea mea va continua”.

Într-o hiperbolă profetul vorbește că necazul Bisericii îi afectează chiar până la moarte. „Cum se brăzdează și se spintecă pământul, așa ni se risipesc oasele la gura Șeolului (mormântului)” — ca așchiile făcute de tăietorul de lemne, care consideră că așchiile nu merită să fie adunate. Dar în timp ce aceasta ar putea fi felul în care sunt estimați sfinții lui Dumnezeu de către lume, nu este așa pentru Dumnezeu, după cum sugerează versetul următor: „De aceea, către Tine, Doamne, Stăpâne, îmi îndrept ochii, la Tine caut adăpost; nu-mi părăsi sufletul”.

Dar orice suferință ar putea avea copiii consacrați ai Domnului în această viață, orice respingere ar putea avea din partea celor mari sau înțelepți ai acestei lumi, ei au promisiunea lui Dumnezeu, de glorie, onoare și nemurire în viitor. În El se încred și El nu-i va părăsi. El a spus: „Și porțile Locuinței Morților (șeol, hades) nu o vor birui”; adică puterea mormântului nu va birui pe Unsul Domnului, Cristos și Biserica — ei vor ieși de sub puterea mormântului glorioși în maiestatea Primei Învieri pentru a domni o mie de ani. Apoc. 20:6.

„PĂZEȘTE-MĂ DE CURSĂ”

Satan este reprezentat ca un păsărar, un vânător care urmărește poporul Domnului așa cum vânătorii pământești sunt înclinați să vâneze păsări împestrițate. Înainte de inventarea prafului de pușcă, vânătorii prindeau prada mai ales cu lațuri și capcane. Deoarece Satan este reprezentat ca fiind cel mai mare vrăjmaș, el este de asemenea socotit ca răspunzător pentru folosirea unor agenți. Principali printre agenții lui sunt, conform Bibliei, acei îngeri căzuți al căror prinț este el — „prințul demonilor”. Dar el are printre oameni mulți lucrători ai nelegiuirii. Aceștia sunt servitorii lui, fie că-și dau seama de aceasta fie că nu.

După cum a spus Isus: „Sunteți robii aceluia de care ascultați”. Ca urmare a acestei reguli, înțelegem că mulți sunt servitori declarați ai lui Dumnezeu care se înșeală pe ei înșiși, care sunt în realitate servitorii Celui Rău; pentru că fac lucrurile lui, după cum a spus Isus. Ei conlucrează la zidirea nedreptății, nelegiuirii, inechității, la ținerea jos a Adevărului și la inducerea în eroare a oamenilor.

Domnul va ajuta pe poporul Său, El îi va scăpa de diferitele lațuri ale Adversarului; și în cele din urmă Satan și toți complicii lui vor cădea în propriile lor lațuri. Astfel, în vechime, când egiptenii s-au gândit să-i captureze pe israeliți la Marea Roșie, Domnul a deschis calea pentru israeliți și aceștia au scăpat, în timp ce dușmanii lor i-au urmărit și au fost prinși în capcană și nimiciți.

În mod similar, în marele Timp de Strâmtorare care se apropie, se pare că Satan și servitorii lui vor fi biruiți într-un fel neașteptat de ei. Biserica va scăpa de acele lucruri care vor veni peste lume și vor sta înaintea Fiului Omului, schimbați în puterea Primei Învieri și chemați să fie cu El ca și clasa Împărăției Sale. Dar lumea va fi prinsă în laț în acel mare Timp de Strâmtorare. Totuși, mulțumim lui Dumnezeu, va fi spre avantajul lor, deoarece ei vor învăța căile Domnului mai deplin, și mari vor fi binecuvântările Atotputernicului, care vor veni peste ei!