Vol. 16, Septembrie-Octombrie 2009, Nr. 6

ÎNCERCAREA APOSTOLILOR ȘI LECȚIA EI

”Vegheați și rugați-vă ca să nu intrați în ispită.” Marcu 14:38.

R 5331 W. T. 15 octombrie 1913 (pag. 311-312)

Recunoaștem aceste cuvinte, fiind spuse de Învățătorul în Grădina Ghetsimani în noaptea în care a fost vândut. Ele au fost adresate în mod special, și cu multă forță, celor unsprezece apostoli care erau cu El și în mod special celor trei pe care îi chemase la o parte pentru a fi mai aproape de El când a mers puțin mai departe în grădină să Se roage. Se pare că Învățătorul și-a dat seama că în acea noapte aveau să aibă loc evenimente extraordinare. Dar apostolii n-au înțeles situația. Urechile lor erau insensibile. Ei nu erau lipsiți de loialitate — nu era o problemă de indiferență din partea lor, ci n-au înțeles.

Trebuie să ne amintim că atunci apostolii nu erau concepuți de Spirit sfânt, și de aceea n-au putut să vegheze cu Domnul și să se roage împreună cu El atât de deplin ca și cum ar fi fost luminați spiritual. Isus le spusese că El va fi răstignit, dar ei au luat această afirmație ca pe unul din cuvintele lui tainice. Ei auziseră foarte multe din pildele pe care le spusese poporului, pe care ei nu le-au putut înțelege. El le spusese că atunci când va veni Spiritul sfânt, acesta îi va îndruma în tot Adevărul și le va arăta lucrurile viitoare.

Printre acele cuvinte misterioase Isus le spusese că El era Pâinea care s-a coborât din cer. Ei nu au înțeles aceasta, nici cum El era asemenea manei din vechime; nici n-au înțeles cum această Pâine le va da viață dacă o mâncau. Aceste lucruri au fost atât de misterioase încât nu le-au putut accepta, și ca rezultat mulți dintre cei odată interesați s-au depărtat de El. Ei au spus: Cum ar putea întreaga lume să-I mănânce carnea sau să-I bea sângele? Este ridicol! Astfel că n-au mai umblat cu El. Dar apostolii și încă vreo câteva sute de frați au continuat să aibă credință în El. Ei au zis: Există ceva sens adânc în cuvintele Sale și ceva motiv ascuns pentru calea Sa ciudată; poate, după cum spune Isus, vom înțelege în timp. Vedem atât de multe dovezi că El este Fiul lui Dumnezeu încât nu trebuie să ne poticnim în aceste lucruri. Astfel ei au continuat să creadă în El și să țină aceste afirmații nelămurite în așteptare în mintea lor.

Greșeala impulsivului Petru

Astfel, când Isus le-a spus că Fiul Omului trebuia să Se suie la Ierusalim și că evreii îl vor răstigni iar a treia zi va învia din morți, ei n-au putut înțelege. El sugerase deja că toate promisiunile glorioase care se refereau la Mesia I se aplicau Lui. Cum deci putea să fie răstignit? Prin urmare Petru a început să-L mustre, zicând: Ce lucruri ciudate vorbești! Nu ți se va întâmpla astfel. Dar Isus i-a spus: „Înapoia Mea, Satan! Tu ești o piatră de poticnire pentru Mine, căci gândurile tale nu sunt la lucrurile lui Dumnezeu, ci la cele ale oamenilor.” Mat. 16:23.

Bineînțeles că Petru și-a recunoscut mustrarea și a știut că făcuse o greșeală. El se gândise că se putea să I se întâmple ceva rău Învățătorului, dar nu că va fi răstignit. Cu câteva zile înainte o mulțime de oameni strigaseră: „Osana, Fiul lui David! Binecuvântat este Cel care vine în numele Domnului! Osana, în cele preaînalte!” (Mat. 21:9). Existau un milion de evrei sau mai mulți în Ierusalim care îl salutaseră ca împărat. De aceea apostolii s-au gândit că marii preoți nu vor îndrăzni să facă ceva împotriva Lui. și acum ei luaseră parte la Cina de Paști, iar Isus le spusese că a dorit să mănânce Paștele împreună cu ei înainte de a suferi. Petru declarase că chiar dacă toți s-ar lepăda de El, totuși el niciodată nu se va lepăda de Învățătorul său. Evident Petru și-a spus: Ce m-ar putea face să mă lepăd de El? Nici nu m-aș putea gândi să fac acest lucru!

Ucenicii se gândiseră că totul era prielnic — atât de mult încât Isus i-a găsit într-o dispută cine să fie cel mai mare în împărăție. și ei fuseseră atât de absorbiți de aceste lucruri pe care le discutau, încât nu se puteau gândi să-și spele picioarele unul altuia. Apoi Învățătorul și apostolii au trecut peste pârâul Chedron spre Muntele Măslinilor. După ce au intrat în Grădina Ghetsimani, Isus i-a luat pe Petru, Iacov și Ioan cu El și le-a zis: „Așteptați aici, în timp ce Eu Mă duc și Mă rog acolo”. Apoi S-a întors la ei, și găsindu-i adormiți le-a spus: ȘVegheați și rugați-vă, ca să nu intrați în ispită”. Dar ei nu se puteau gândi la nici o ispită în care ar putea să intre în acel loc pașnic.

Încercare și victorie în Ghetsimani

Isus a avut experiențe dureroase în grădină. El Se temea ca nu cumva în vreun mod să fi încălcat Legea. Se temea ca nu cumva să fi făcut vreo greșeală și să nu Se fi ridicat la standard — cerințele depline ale Tatălui, în ceea ce privește noua viață pe care o începuse. Într-un astfel de caz întreaga Sa viață umană ar fi fost o nereușită, nu numai pentru Sine însuși, ci și pentru omenirea pentru care venise în lume să o salveze din păcat și moarte. După ce Domnul a trecut prin experiențele de încercare în grădină, Dumnezeu I-a trimis un ajutor special. A venit un înger și I-a slujit. Noi nu cunoaștem natura acestui ajutor; dar dacă citim printre rânduri, îngerul I-a dat asigurarea că El își împlinise partea — că dăduse ascultare deplină față de voința Tatălui.

De îndată ce Isus a primit această asigurare a devenit foarte calm. Dacă avea favoarea Tatălui, binecuvântarea Tatălui, putea trece prin orice experiență, indiferent ce ar fi! Apoi S-a întors la ucenicii Săi sugerând că a obținut biruința. Nu mai era tulburat. El spusese: „Sufletul Meu este cuprins de o întristare de moarte”. Dar acum a primit încredere, prin asigurarea pe care I-o dăduse Dumnezeu. Nu mai era necesar să vegheze și să Se roage, în ceea ce-L privea pe El.

Rezistența la ispită mărește puterea

Observăm că pentru ucenici acest sfat a fost deosebit de necesar la acel timp. Cu acele încercări și probe speciale pe care le aveau în față, dacă ei vegheau și se rugau lui Dumnezeu pentru înțelepciune și har, ca nu cumva să cadă în ispite — să nu intre în ele — ei aveau ajutor să li se împotrivească. Ar fi căzut la fel în ispită, dar n-ar fi intrat în ea. Într-o zi putem avea de multe ori ispite, și când vin putem fi înșelați și induși în eroare. Dar o ispită la care rezistăm ne face cu atât mai puternici pentru a ne împotrivi la următoarea. și astfel apostolul Iacov spune că trebuie „să privim ca o mare bucurie când trecem prin felurite încercări” (Iacov 1:2). Dar nimeni n-ar putea socoti ca bucurie o ispită dacă, atunci când vine peste el, ar cădea în ea — ar intra în ea.

Sf. Petru n-a putut privi niciodată în urmă fără regret la momentul când s-a lepădat de Învățătorul. Dacă ar fi vegheat și s-ar fi rugat pentru îndrumare, ar fi ieșit învingător când Isus a fost acuzat înaintea tribunalului: nu s-ar fi gândit să se lepede de Domnul Său. Ar fi fost mai puternic când a venit ispita și ar fi spus: Nu, niciodată nu mă voi lepăda de Domnul! Îmi voi împărtăși soarta cu El! După aceea ar fi putut spune: Vă spun fraților, a fost un moment de strâmtoare! Dar mă bucur că am căzut în acea ispită și am fost totuși în stare să ies învingător din acel ceas îngrozitor!

Dar Satan a dorit să-l aibă în mână, să-l cearnă, cum s-ar zice. Dacă, după ce s-a lepădat de Domnul, Petru ar fi spus: Nu mă voi retrage acum, voi renunța la Domnul cu totul și voi ieși afară! Atunci într-adevăr ar fi pierdut totul. Dar, deși a fost prins în ispită, în cele din urmă a câștigat victoria. Era timpul când să cânte cocoșul, și Petru, auzind cocoșul cântând, și-a spus: Iată, este exact așa cum a spus Isus — că înainte de a cânta cocoșul mă voi lepăda de El de trei ori. Astfel sf. Petru a ieșit și a plâns cu amar; și după ce s-a dus la Dumnezeu cu lacrimi și rugăciuni, a pornit-o din nou pe calea bună. și astfel intrarea noastră în ispită poate să nu însemne înfrângerea noastră totală. Dar cu cât ne împotrivim mai mult ispitei, nepermițându-i să ne învingă, cu atât vom deveni caractere mai puternice.

Text aplicabil acum într-un sens special

Experiențele ucenicilor în legătură cu acest text au fost, în sensul larg al cuvântului, aplicabile întregului popor al lui Dumnezeu de-a lungul acestui Veac Evanghelic, dar ele sunt în mod special aplicabile astăzi. Acum este timpul ca Biserica să fie în mod special în alertă, să fie atenți, să se întărească împotriva uneltirilor lumii, ale cărnii și ale Adversarului. Așa cum a exprimat poetul Longfellow:

„Nu fi asemenea vitelor mânate, mute; Fii erou în luptă!”

Noi am putea fi în armata Domnului și totuși să fim asemenea vitelor mânate. Dar trebuie să fim inteligenți. Domnul ne-a dat o înțelegere a planului Său. În aceasta noi avem în prezent un avantaj față de apostoli, pentru că ei nu înțeleseseră încă marele Plan divin al Veacurilor și semnificația suferințelor Bisericii. Avem mare avantaj în acest mod. Isus le explicase despre Sine: „Așa trebuie ca Fiul Omului să sufere și să intre în slava Sa”. și le deschisese Scripturile în măsura în care ei au putut înțelege și le indicase necesitatea suferinței Sale. Totuși ei n-au putut înțelege clar. Dar noi avem un avantaj prin aceea că știm care este Planul Domnului; și astfel cuvintele Domnului nostru sunt mai pline de forță în ceea ce privește aplicarea lor la noi decât la Biserica timpurie.

Să fim deci veghetori, activi, atenți, și să colaborăm cu Dumnezeu și cu Domnul Isus Cristos. Noi trebuie să ne gândim la oferta făcută nouă — marea chemare de sus — cel mai minunat lucru cunoscut vreodată în toată creația! Nu vom mai avea niciodată altă ocazie de a-I arăta lui Dumnezeu și Domnului nostru Isus zelul nostru pentru dreptate și seriozitatea noastră de spirit. Ocazia de acum este una specială. Dumnezeu a făcut-o posibilă pentru toți aceia dintre noi care suntem în armonie cu El, să creștem în har și în cunoștință și astfel să fim mai inteligenți în serviciul nostru. și noi trebuie să ne rugăm în armonie cu acea inteligență.

Care va fi caracterul ispitelor noi nu putem ști exact înainte de venirea lor, căci dacă înainte s-ar putea ști totul despre ele, atunci nu ar fi decât ispite ușoare, biruite ușor. De aceea, vegheați și rugați-vă totdeauna. Singura cale sigură este să fiți totdeauna pregătiți, căci Potrivnicul vostru diavolul caută pe cine să înghită. Cunoaște punctele noastre slabe mai bine decât noi și totdeauna este gata să profite de ele. Toți avem nevoie de Spiritul Domnului în inimi precum și de „harul” spre „ajutor” al Domnului Șla momentul potrivit”, dacă vrem să biruim. îndemnul zilnic pentru noi să fie:

„Sufletul meu bine grijește,

împotrivă-ți mii și mii pândesc,

Stăpânul păcatului voiește

Ca al tău drum să deie greș”.