Vol. 18, Martie-Aprilie 2011, Nr. 4

CU CE JUDECATĂ JUDECAȚI”

R 5260 W. T. 15 iunie 1913 (pag. 187-188)

Recent am primit o copie a unei scrisori trimise Reverendului Moorehead. N-am aflat dacă el a răspuns la ea. Spiritul scrisorii este blând și moderat, ca atare o publicăm. Este în contrast marcant cu diferitele atacuri defăimătoare la adresa editorului Turnului de Veghere. Câteva publicații religioase ale diferitelor denominații îl atacă pe fr. Russell prin defăimare și abuz, și o astfel de manifestare alarmantă și răuvoitoare sugerează că ei sunt îngroziți și plini de teamă că toată onoarea lor în fața oamenilor și titlurile și educația și crezurile lor învechite vor fi împrăștiate ca pleava din arie vara.

Avem încredere că prietenii fratelui Russell, precum și inamicii, recunosc ce diferită este atitudinea lui. El atacă într-adevăr necruțător doctrinele false, dar niciodată, în predicile sau în vreuna din scrierile sale, nu se coboară la atacuri la persoană. Fiindcă crezurile conflictuale nu pot fi susținute de adepții lor, de aceea aceștia din urmă își manifestă neplăcerea prin atacarea pastorului Russell.

Urmează scrisoarea:

Reverendului William G. Moorehead, Doctor în Teologie

Dragă Dr. Moorehead:

Am citit cu câtva timp în urmă articolul d-voastră din volumul al șaptelea al publicației Lucruri Esențiale despre Zorile Mileniului”, învățăturile d-lui C. T. Russell. M-am gândit să vă scriu atunci, dar n-am făcut-o. Recent am citit rezumatul articolului d-voastră într-una din publicațiile religioase și mi s-a întărit ideea de a vă scrie. Am o ezitare să fac aceasta, din pricina aprecierii înalte pe care o am pentru d-voastră, ca unul dintre învățătorii mei de acum douăzeci de ani, precum și din pricina stimei mari cu care sunteți privit printre comentatorii Bibliei și printre lucrătorii creștini în general. Simt totuși că în interesul adevărului și al corectitudinii, articolului d-voastră trebuie să i se dea atenție.

Eu cred că acest articol este nedemn de un om ca d-voastră. Nu pot înțelege de ce un student atât de atent ca d-voastră ar face declarații cum sunt acelea pe care le faceți în acest articol, când sunt atât de vizibil și de mult eronate.

Pe lângă citirea cu atenție a cinci dintre Zorile Mileniului” și al șaselea în parte, am citit multe alte broșuri, articole din revistă și predici scrise de pastorul Russell, precum și orice critică pe care am putut-o găsi sau de care am putut auzi, contrare învățăturilor lui. Eu am fost unul dintre criticii lui timp de cam cincisprezece ani, și mi-am bazat criticile pe citirea cam a unei jumătăți dintr-un capitol al uneia din cărțile sale. Acum câțiva ani m-am gândit că poate nu înțeleg ideea lui completă, așa că mi-am făcut timp să mă informez asupra subiectului pe care-l criticam, și când am obținut mai multă informație, am devenit un admirator al lucrării sale, deși nu sunt de acord cu el în toate concluziile lui. În privința autorilor criticilor pe care le-am citit, am ajuns la concluzia că ei nu știu mai mult despre învățăturile pastorului Russell decât am știut eu în zilele când eram așa de generos în a-l condamna. Toți îmi amintesc de cei doi martori care au dat mărturie înaintea consiliului evreiesc atunci când Isus a fost judecat. Ei au spus: L-am auzit zicând: Eu voi dărâma templul acesta, făcut de mâini și voi clădi un altul, care nu va fi făcut de mâini””. Ei bine, Isus a spus ceva asemănător — dar în esență diferit. Acești critici par să fi citit lucrările pastorului Russell prin aceleași metode și cu aceleași motive cu care Thomas Paine, Robert Ingersoll și alții din clasa lor au citit Scripturile și le-au criticat. Lucrul acesta pare foarte nefericit, fiindcă a fost făcut de către oameni eminenți în privința caracterului creștin și lideri ai gândirii creștine.

Venim acum la articolul d-voastră: Nu pot menționa toate greșelile pe care le-ați făcut în el, dar mă voi limita la ceea ce este mai la suprafață. În propoziția de la început, ne asigurați că seria Zorile Mileniului conține șase volume destul de mari, care cuprind în total aproape două mii de pagini”. La pagina 123, vorbiți despre o citire atentă a acestor volume, așa că tragem concluzia că le-ați citit pe toate cu atenție. (Acesta ar fi trebuit să faceți înainte de a le critica public.) Observ că în referirile la ele și în citatele din aceste cărți vă limitați la primele trei volume, și mai ales la primele două. Observ de asemenea că citați o singură propoziție, sau o parte dintr-un paragraf, dând numai o prezentare parțială a gândului autorului, iar apoi începeți să-l criticați. Este o metodă foarte incorectă. Îmi amintește de un articol pe care l-am citit acum câțiva ani în care scriitorul se împotrivea învățăturii despre degradarea totală a omului, și ca dovadă dădea textul din Ioan 9:3: N-a păcătuit nici omul acesta, nici părinții lui”, și zicea că Isus învăța că aici erau cel puțin trei persoane care n-au păcătuit niciodată. Metoda d-voastră cu pastorul Russell este identică.

Sub titlul A noua eroare”, din articolul d-voastră, spuneți: Una dintre acestea, a noua eroare, esențială și fundamentală în creștinătate, este persoana și lucrarea Spiritului sfânt. Există o liniște ciudată și prevestitoare de rău în privința acestui subiect foarte important, care este vizibilă în scrierile pastorului Russell. La o citire atentă a acestor volume, care cuprind mai mult de o mie de pagini, s-a descoperit numai o singură referire la Spirit; este o menționare întâmplătoare a Spiritului în legătură cu Ziua Cincizecimii. Declarația este făcută numai ca un fapt istoric, sau mai degrabă ca un eveniment care marchează o etapă în dezvoltarea bisericii creștine. Scriitorul îdr. Moorehead — n. t.ș n-a găsit în Zorile Mileniului nici un cuvânt de învățătură în privința Spiritului ca persoană distinctă, sau în privința mijlocirii supreme a lui în salvarea păcătoșilor”.

Acum trebuie să spun deschis, dar amabil, că nu pot înțelege cum, sau de ce, un om cunoscut pentru acuratețea sa, a putut fi atât de neglijent sau lipsit de onestie încât să facă asemenea declarație. În declarația de la început spuneți: sunt șase volume având două mii de pagini”, iar aici spuneți că ați citit cu atenție aceste volume și ați numărat numai o mie de pagini, apoi faceți o declarație îndrăzneață și eronată — că autorul ignoră Spiritul sfânt. Un judecător nu s-ar gândi să dea un verdict cu numai jumătate de dovezi, dar d-voastră vorbiți cu îndrăzneală în condamnarea pastorului Russell când ați citit numai jumătate din cărțile lui. Dacă ați fi citit cu atenție” aceste volume, nu văd cum v-a scăpat volumul 5, de la pagina 163 la 300, unde autorul dedică o sutĂ treizeci Și cinci de pagini prezentării depline persoanei și lucrării Spiritului sfânt, în legătură cu răscumpărarea rasei omului. Cum puteți explica aceasta?

Este adevărat că pastorul Russell învață în legătură cu Spiritul sfânt unele lucruri cu care nu veți fi de acord, dar el nu ignoră Spiritul, așa cum ziceți. Este evident că ați fost foarte neglijent, ca să nu zicem mai mult, când ați făcut această critică, și aceasta ar trebui să-i facă pe aceia care caută Adevărul să fie foarte precauți în legătură cu acceptarea declarațiilor d-voastră fără o verificare deplină.

Altă greșeală evidentă în articolul d-voastră se găsește la pagina 125, unde spuneți cu privire la prelegerea pastorului Russell asupra subiectului În iad și înapoi din el”: Mulțimile au ascultat cu mare satisfacție afirmația că nu există iad, nu există pedeapsă eternă, că după moarte există speranță”. Ei bine, eu n-am auzit niciodată pe pastorul Russell vorbind, nici n-am citit această anume prelegere, dar dacă el în acestă prelegere învață că nu există iad și nici o pedeapsă pentru cei care în final nu se vor pocăi, atunci în această prelegere contrazice cu totul ceea ce este foarte clar în toate scrierile lui. N-am auzit niciodată vreun vorbitor care să vorbească cu mai multă claritate și seriozitate despre pedeapsa veșnică ce se va da celor care nu se vor pocăi în final. Este adevărat că el nu crede într-un iaz literal de foc arzând cu pucioasă, și că oamenii vor fi chinuiți literal în acesta, dar în aceasta el nu este în dezarmonie cu alte mii de învățători buni, ortodocși.

Sper să nu gândiți că sunt impertinent dacă eu, ca unul dintre foștii studenți ai d-voastră, vă pun o întrebare aici, așa cum aveam privilegiul să vă punem în clasă. În acest articol al d-voastră, Lucruri esențiale, spuneți la pagina 126: Citim în Apocalipsa 19:20; 20:10, că după o mie de ani în iazul de foc, Fiara și Prorocul Mincinos sunt încă tot acolo nedistruși”. M-am uitat în câteva traduceri pe care le am în bibliotecă și n-am găsit în nici una din ele acel cuvânt nedistruși”. În ce traducere o pot găsi și care este autoritatea pentru punerea lui în acel pasaj? Eu caut Adevărul întreg, și dacă este vreo autoritate pentru a fi pus în acel pasaj aș vrea să știu, căci este important.

Acum la încheiere vreau să spun că nu trebuie să vă preocupe faptul că unul dintre elevii d-voastră îl urmează pe pastorul Russell. Am cărțile lui în bibliotecă și le consult fără rezerve, așa cum le consult pe ale oricărui alt comentator bun, pe care le găsesc și-mi permit să le cumpăr. Am depășit etapa timpurie a ucenicilor care voiau să interzică unora să învețe sau să scoată afară demoni fiindcă nu NE urmează”. Am primit ajutor nelimitat de la d-voastră și de asemenea de la pastorul Russell. Nu simt că aș zice împreună cu d-voastră că el este folosit de cel rău ca să submineze adevărul lui Dumnezeu”. Oficialii bisericii mele încă mă privesc suficient de ortodox ca să poată merge la culcare liniștiți și să mă lase să continuu propovăduirea în adunare.

Cu cele mai amabile salutări și cu cea mai înaltă apreciere a ajutorului pe care l-am primit de la d-voastră.

Al d-voastră în serviciul Lui,

T. S. Thompson, North Dakota