((A343))

Planul divin al veacurilor - Studiul XVI
Gânduri conclusive

> Datoria noastră față de adevăr — Prețul, valoarea și profitul lui

În capitolele precedente am văzut că atât lumina naturii cât și a revelației demonstrează clar faptul că un Dumnezeu inteligent, înțelept, atotputernic și drept este Creatorul tuturor lucrurilor, și că El este Domnul suprem și de drept al tuturor; că toate lucrurile, însuflețite și neînsuflețite, sunt supuse controlului Său; și că Biblia este revelația caracterului și planurilor Sale, în măsura în care El binevoiește să le dezvăluie oamenilor. Din ea am învățat că deși printre unele din creaturile Sale predomină acum răul, acesta există numai pentru un timp limitat, într-o măsură limitată și cu permisiunea Sa, pentru scopurile înțelepte pe care El le are în vedere. Am învățat, de asemenea, că deși acum întunericul acoperă pământul și negura deasă popoarele, totuși la timpul cuvenit lumina lui Dumnezeu va risipi tot întunericul și întreg pământul se va umple de gloria Lui.

Am văzut că marele Lui plan este un plan pentru a cărui realizare până acum s-au cerut veacuri, și se mai cere încă un veac pentru a-l completa; și că în timpul tuturor veacurilor întunecate ale trecutului, când părea că Dumnezeu aproape Și-a uitat creaturile, planul Lui pentru binecuvântarea lor viitoare se realiza în liniște dar grandios, deși în timpul tuturor acelor veacuri misterele planului Său au fost cu înțelepciune ascunse oamenilor. Am văzut de asemenea că ziua sau veacul care acum este gata să apară peste lume va fi ziua judecății sau încercării lumii, și că toată pregătirea anterioară a fost cu scopul de a ((A344)) da omenirii în general un prilej cât mai favorabil cu putință atunci când, ca indivizi, ei vor fi puși în încercare pentru viață veșnică. Lunga perioadă de șase mii de ani a înmulțit mult omenirea, iar necazurile și suferințele sub domnia răului le-a dat oamenilor o experiență care va fi spre marele lor avantaj când vor fi aduși la judecată. Și deși a fost permis ca omenirea întreagă să sufere astfel timp de șase mii de ani, totuși ca indivizi ei și-au sfârșit calea în câțiva ani scurți.

Am văzut că în timp ce omenirea trecea prin această disciplinare necesară, la timpul cuvenit Dumnezeu a trimis pe Fiul Său pentru a o răscumpăra; și că, deși masa oamenilor n-au recunoscut pe Răscumpărătorul în umilința Lui și n-au vrut să creadă că Unsul Domnului venea în acest fel spre salvarea lor, totuși, în decursul acestor veacuri trecute Dumnezeu a ales două companii dintre aceia ale căror inimi erau pentru El și care I-au crezut făgăduințele, pentru a primi onorurile împărăției Sale — onorurile de a participa la executarea planului divin. Am văzut că aceste două companii alese vor constitui cele două faze ale Împărăției lui Dumnezeu. De la profeți învățăm că această împărăție va fi în curând stabilită pe pământ; că sub administrația ei înțeleaptă și justă toate familiile pământului vor fi binecuvântate cu cea mai favorabilă posibilitate de a se dovedi vrednici de viață eternă; că, de asemenea, ca rezultat al răscumpărării lor prin sângele scump al lui Cristos, se va deschide o grandioasă cale a sfințeniei pentru ca răscumpărații Domnului (toată omenirea — Evrei 2:9) să meargă pe ea; că aceasta va fi o arteră de circulație comparativ ușoară pentru toți cei care doresc cu seriozitate să devină curați, sfinți; și că toate pietrele de poticnire vor fi scoase și toate capcanele, ademenirile și gropile vor fi îndepărtate, și toți aceia care vor merge pe ea în sus spre perfecțiune și viață veșnică vor fi binecuvântați.

((A345))

Este evident că această judecată sau conducere nu putea să înceapă până când n-a venit iarăși Cristos, pe care Iehova L-a numit să fie Judecătorul sau Conducătorul lumii — nu în umilință iarăși, ci în putere și glorie mare; nu să răscumpere lumea iarăși, ci să judece [conducă] lumea în dreptate. Un proces în nici un caz nu poate începe până când judecătorul nu este în scaunul de judecător și curtea în sesiune la timpul hotărât, deși înainte de acel timp se poate să fi fost o activitate pregătitoare mare. Atunci va sta Împăratul pe scaunul de domnie al slavei Sale și înaintea Lui vor fi adunate toate neamurile, și El le va judeca în veacul acela după faptele lor, deschizând pentru ei cărțile Scripturii și umplând pământul de cunoștința Domnului. Și sub toată acea favoare și ajutor, El va hotărî după conduita lor care dintre ei vor fi vrednici de viață veșnică în veacurile de glorie și bucurie care urmează. Matei 25:31; Apocalipsa 20:11-13.

Astfel am văzut că a doua venire a lui Mesia pentru a-Și stabili Împărăția pe pământ este un eveniment în care toate clasele de oameni pot avea speranță, un eveniment care, atunci când va fi înțeles pe deplin, va aduce bucurie și fericire pentru toate inimile. Este ziua în care „turma cea mică” de sfinți consacrați ai Domnului are cea mai mare pricină de bucurie. Este ziua în care Biserica fecioară logodită, cu bucurie devine Mireasa, soția Mielului, când ea vine din pustie rezemată pe brațul Iubitului ei și intră în moștenirea Lui glorioasă. Este ziua în care adevărata Biserică, glorificată cu Capul ei, va fi înzestrată cu autoritate divină și cu putere și va începe marea lucrare pentru lume, al cărei rezultat va fi restabilirea completă a tuturor lucrurilor. Și va fi o zi fericită pentru lume, când marele adversar va fi legat, când cătușele care au ținut rasa timp de șase mii de ani vor fi sfărâmate și când cunoștința de Domnul va umple întreg pământul după cum apele acoperă fundul mării.

((A346))

O cunoștință a acestor lucruri și a dovezilor că ele sunt aproape, chiar la ușă, trebuie să aibă o puternică influență asupra tuturor, dar în special asupra copiilor consacrați ai lui Dumnezeu, care caută premiul naturii divine. Îi îndemnăm pe aceștia ca, în timp ce-și ridică sus capetele și se bucură știind că eliberarea lor se apropie, să pună la o parte orice greutate și piedică și să alerge cu răbdare alergarea pe care au început-o. Abateți-vă privirea de la sine cu slăbiciunile și imperfecțiunile inevitabile, știind că toate aceste slăbiciuni sunt acoperite deplin cu meritele răscumpărării date de Isus Cristos Domnul nostru — și că sacrificiile și negările voastre de sine sunt acceptabile pentru Dumnezeu prin Răscumpărătorul și Domnul nostru, și numai în acest fel. Să ne amintim că puterea suficientă pe care Dumnezeu ne-a promis-o, și prin folosirea căreia putem deveni „biruitori”, este dată în Cuvântul Său. Este o putere venită din cunoașterea caracterului Său, a planurilor Sale și a condițiilor sub care putem avea parte de ele. Astfel exprimă Petru, zicând: „Harul și pacea să vă fie înmulțite prin cunoașterea lui Dumnezeu și a lui Isus, Domnul nostru. Dumnezeiasca Lui putere ne-a dăruit tot ce privește viața și evlavia, prin cunoașterea Celui care ne-a chemat prin slava și virtutea Sa, prin care El ne-a dat făgăduințele Lui nespus de mari și scumpe, ca PRIN ELE să vă faceți părtași firii dumnezeiești”. 2 Petru 1:2-4.

Dar pentru a obține această cunoștință și această putere, pe care Dumnezeu propune să le dea fiecărui alergător pentru premiul ceresc, se va încerca desigur sinceritatea angajamentelor voastre de consacrare. Voi v-ați consacrat tot timpul, toate talentele, pentru Domnul; acum întrebarea este: cât dați? Sunteți încă dispuși, conform legământului vostru de consacrare, să renunțați la tot? — să renunțați la propriile voastre planuri și metode, și la teoriile voastre și ale altora, pentru a accepta planul, modul și timpul lui Dumnezeu de a-Și face marea lucrare? Sunteți dispuși să faceți aceasta cu prețul prieteniilor ((A347)) pământești și a legăturilor sociale? Sunteți dispuși să renunțați la timpul destinat altor lucruri pentru a investiga aceste teme glorioase atât de încurajatoare pentru inima celor cu adevărat consacrați, având cunoștința sigură că aceasta vă va costa negare de sine? Dacă nu totul este consacrat, sau dacă v-ați gândit numai la jumătate când ați dat totul Domnului, atunci veți regreta timpul și efortul necesar pentru a cerceta Cuvântul Lui ca pe o comoară ascunsă, spre a obține astfel puterea necesară pentru toate încercările credinței legate de timpul prezent (aurora Mileniului) mai mult decât de oricare alte timpuri.

Dar să nu gândiți că predarea se va sfârși cu acordarea timpului și energiei necesare studiului; nu se va sfârși. Sinceritatea sacrificiului de sine al vostru va fi deplin încercată și vă va dovedi fie vrednici, fie nevrednici de a fi membri în acea „turmă mică”, Biserica învingătoare, care va primi onorurile împărăției. Dacă vă dați silința pentru Cuvântul lui Dumnezeu și-i primiți adevărurile într-o inimă bună, onestă, consacrată, el va concepe în voi așa o iubire pentru Dumnezeu și pentru planul Său și așa o dorință de a spune vestea bună, de a propovădui Evanghelia, încât aceasta va deveni după aceea tema atotabsorbantă a vieții; și aceasta nu numai că vă va separa în spirit de lume și de mulți creștini nominali, dar, mai mult, vă va duce la separarea cu totul de aceștia. Ei vă vor considera ciudați și vă vor separa de tovărășia lor, și veți fi disprețuiți și socotiți nebuni pentru Cristos; pentru că ei nu ne cunosc, după cum nu L-au cunoscut nici pe Domnul. 2 Corinteni 4:8-10; Luca 6:22; 1 Ioan 3:1; 1 Corinteni 3:18.

Sunteți dispuși să urmați mai departe pentru a-L cunoaște pe Domnul prin reputație rea sau prin reputație bună? Sunteți dispuși să părăsiți totul, să urmați după cum El vă conduce prin Cuvântul Său — să ignorați dorințele prietenilor și dorințele voastre proprii? Se speră că mulți dintre consacrații care citesc acest volum vor fi atât de ((A348)) însuflețiți spre zel proaspăt și înflăcărare a spiritului, printr-o mai clară înțelegere a planului divin, încât vor fi în măsură să spună: „Prin harul lui Dumnezeu voi urma mai departe ca să-L cunosc și să-L servesc pe Domnul, oricare ar fi sacrificiul care s-ar cere”. Aceștia, ca nobilii bereeni (Faptele 17:11), să se pună cu sârguință să verifice ceea ce s-a prezentat în paginile anterioare. Să verifice, nu prin tradițiile și crezurile conflictuale ale oamenilor, ci prin singurul standard corect și divin autorizat — propriul Cuvânt al lui Dumnezeu. Am citat așa de multe scripturi pentru a facilita o astfel de investigație.

Va fi inutil să se încerce a se armoniza planul divin prezentat aici, cu multe dintre ideile susținute anterior și presupuse a fi scripturale, dar nedovedite astfel. Se va observa că planul divin este complet și armonios cu sine în fiecare parte, și că este în perfectă armonie cu caracterul pe care Scripturile îl atribuie marelui Autor al lui. Este o minunată manifestare de înțelepciune, dreptate, iubire și putere. El conține în sine dovada că este proiect supraomenesc, fiind mai presus de invenția omenească și aproape mai presus de puterea înțelegerii omenești.

Fără îndoială că se vor ridica întrebări asupra diferitelor puncte, care vor cere rezolvare conform planului prezentat aici. Studiul biblic atent, profund, va rezolva imediat multe dintre acestea; și tuturor le putem spune cu încredere: nici o întrebare pe care o ridicați nu trebuie să treacă fără un răspuns suficient, deplin în armonie cu vederile prezentate aici. Volumele următoare dezvoltă diferitele ramuri ale acestui plan unic, dezvăluind la fiecare pas acea armonie fără egal, cu care numai adevărul se poate lăuda. Și să se știe că nici un alt sistem de teologie nu pretinde, sau nici măcar n-a încercat vreodată, să armonizeze în sine fiecare declarație a Bibliei; totuși, pentru aceste vederi, noi nu putem pretinde nimic mai puțin decât acest lucru. Această armonie, nu numai cu Biblia, ci și cu caracterul divin și cu judecata sănătoasă ((A349)) sfințită, trebuie să fi reținut deja atenția cititorului conștiincios și trebuie să-l fi umplut de respect, precum și de speranță și încredere. Este într-adevăr uimitor; totuși, este tocmai ceea ce trebuie să așteptăm de la ADEVĂR și de la planul infinit de înțelept și binevoitor al lui Dumnezeu.

Și în timp ce Biblia astfel se deschide din acest punct de vedere și dezvăluie lucruri minunate (Psalmul 119:18), lumina zilei prezente asupra diferitelor crezuri și tradiții ale oamenilor le afectează într-un mod opus. Ele sunt recunoscute chiar de către adoratorii lor ca imperfecte și deformate, și deci sunt în mare măsură ignorate; și deși mai sunt încă sprijinite, arareori sunt prelucrate, tocmai de rușine. Și rușinea care se leagă de aceste crezuri și tradiții omenești se întinde și peste Biblie, despre care se presupune că susține aceste diformități de gândire ca fiind de origine divină. De aici vine libertatea cu care diferiții așa-ziși gânditori moderni încep să nege diverse părți ale Bibliei care nu corespund cu vederile lor. Cât de remarcabilă este deci providența lui Dumnezeu, care tocmai în acest timp deschide în fața copiilor Săi acest plan cu adevărat glorios și armonios — un plan care nu respinge, ci armonizează fiecare parte și fiecare subiect din Cuvântul Său. Adevărul, când își are timpul cuvenit, devine hrană pentru casa credinței, pentru a putea crește prin el (Matei 24:45). Oricine vine în contact cu adevărul, dându-și seama de caracterul lui, are prin aceasta o responsabilitate față de el. Ori trebuie să fie primit și să se acționeze în conformitate cu el, ori respins și disprețuit. A-l ignora, nu scutește de responsabilitate. Dacă noi înșine îl acceptăm, și noi avem o responsabilitate FAȚĂ DE EL, deoarece este pentru TOATĂ casa credinței; și fiecare, primindu-l, îi devine datornic, și dacă este un administrator credincios trebuie să-l împartă celorlalți membri ai familiei lui Dumnezeu. Lăsați lumina voastră să strălucească! Dacă ea devine iarăși întuneric, cât de mare va fi întunericul! Ridicați lumina! Ridicați un steag pentru popor!

((A350))

TAINICUL ȚESĂTOR
„Vezi, tainicul Țesător
Stând în cer — războiu-I jos
Mișcă ițele într-una.
Ca urzeală, ia a lumii negre vârste,
Ca beteală, regi și înțelepți; și uite,
Ia pe nobili cu-a lor paji,
Ia și înțelepți și lași.
În suveica Lui, tronurile sunt mosoare
Ce dispar puse pe fugă
Cu-a oștirilor vâltoare.
Pânza trebuie țesută;
Neamurile se frământă
Nu fără a Lui voință!
Vezi, tainicul Țesător
Cum suveica o împinge
Calm încoace și încolo;
Zgomot fie și confuzie,
Bine știe Țesătorul
Cum cu ori și ce mișcare,
Cum cu ori și ce-agitație,
Contopire, dezbinare,
Se zărește viitorul mare!
Ce minune glorioasă astă pânză!
Ne-nțeleasă de oricine, de acum
Ori din vremuri legendare;
Însă când credință are,
În mister poate pătrunde
Și vedea cum în istorie
Înțeleptul când pășește
Tainicul covor zărește!
Așternut încântător

((A351))

Pentru ochiul scrutător; Moale, neted și întins; ar pare
Veșnic pentru îngereasca stare.
Cercuri mari înfrănjurate se-ntretaie;
Și figura, fiecare, are
A ei proprie valoare,
Străluciri și umbre blânde;
De lumină purtătoare
Ce splendoare! chiar în mijloc
E o cruce, un tezaur.
Unii zic, nu toți iau seama,
Că lumina-i reflectată
Toată, de un Soare care
De pe cer lucind trimete
Pe covor linii cochete.
Însă unii, cu credință,
Văd că țesătura
Însuși Dumnezeu o face,
Și aduce-a lumii tainițe întunecate
La lumina de credință și istorie.
Cum urzeala și beteala nu mai ține,
Marele și gloriosul finiș vine,
Și încep vârstele de-aur nesfârșite,
Ce demult au fost de văzători și înțelepți vestite.”