Vol. 19, Martie-Aprilie 2011, Nr. 3

LEGĂMÂNTUL AVRAAMIC ȘI LEGĂMÂNTUL NOU

R 5226 W. T. 15 aprilie 1913 (pag. 127)

Legământul Avraamic nu este Legământul Nou, întocmai cum nu este nici Legământul Legii. Legământul Nou este numele acelui aranjament pe care Dumnezeu îl va face cu Israel și cu toată omenirea, cei care, în perioada domniei mesianice, vor dori să devină israeliți cu adevărat”. Acel Legământ Nou va fi inaugurat ca o măsură pentru realizarea binecuvântărilor intenționate în Legământul Avraamic.

Legământul Avraamic este legat în special de sămânța lui Avraam, care va fi făcută glorioasă și puternică, în vederea binecuvântării lumii. Legământul Nou este legat de aranjamentul prin care sămânța antitipică a lui Avraam, când va fi glorificată, va îndeplini lucrarea onorabilă dată ei în Legământul Avraamic.

Împlinirea Legământului Avraamic a început prin persoana Domnului nostru Isus, nu când a părăsit gloria cerească, nu când S-a născut prunc în Betleem, ci când Dumnezeu I-a acceptat consacrarea și L-a conceput la o natură nouă la botezul Său, desăvârșindu-L în natura nouă la înviere. Omul Isus, înainte de a fi conceput de Spirit sfânt, n-a fost sămânța lui Avraam potrivit făgăduinței, capabil să binecuvânteze omenirea; căci atâta timp cât Isus a fost în trup, chiar dacă a fost perfect, binecuvântarea lumii prin El a fost imposibilă. Lumea este sub sentința morții și nu poate fi biencuvântată până când se face pregătirea pentru ridicarea sentinței morții.

Pregătirea Răscumpărării a fost deci necesară pentru lume. Isus în trup, când a dat Prețul de Răscumpărare, n-ar fi avut viață pentru Sine ca să poată deveni Împăratul Slavei și Preot după rânduiala lui Melhisedec (Ps. 110:4; Evr. 5:10), dacă Tatăl nu L-ar fi conceput și nu L-ar fi înviat și ridicat la natura mai înaltă, spirituală. Ca atare, deși Isus, prin mama Sa, a fost din sămânța lui Avraam după trup, El n-a moștenit acest Legământ Avraamic după trup, ci ca o Creatură Nouă.

De aceea, pentru a ajunge la natura mai înaltă, pentru a fi Sămânța spirituală a lui Avraam și a binecuvânta toate familiile pământului, a fost necesar ca Isus să intre într-un legământ special de sacrificu. Biserica, membre ale Trupului Său, trebuie de asemenea să aibă parte de experiențele Lui și să-și dea viața pământească; căci este adevărat, fie că sunt evrei fie că sunt neamuri, nu pot carnea și sângele să moștenească Împărăția. Prin urmare, Biserica are privilegiul să intre în legământul de sacrificiu cu Isus. Astfel citim: Adunați-Mi pe credincioșii Mei care au făcut legământ cu Mine prin jertfă”. Ps. 50:5.

A fost nevoie de tot Veacul Evanghelic pentru adunarea acestor credincioși și împlinirea acestor sacrificii. Aceste sacrificii trebuie împlinite înainte de a putea ajunge la natura cerească — înainte de a putea fi membri ai Seminței spirituale a lui Avraam și moștenitori potrivit făgăduinței. Astfel declară apostolul: Israel n-a căpătat ce căuta îsă fie Sămânța spirituală a lui Avraamș, iar cei aleși au căpătat, pe când ceilalți au fost împietriți”. Rom. 11:7.

Aleșii obțin această stare binecuvântată prin legământul de sacrificiu, în care Isus are rol de Avocat al lor. Primii membri au fost acceptați la Cincizecime. Ultimii membri, sperăm, își vor sfârși cu bucurie calea în curând. Atunci Sămânța spirituală a lui Avraam va fi completă și va fi gata să servească lumii ca marele Mijlocitor antitipic — al Noului Legământ.

Legământul Avraamic a fost Legământul sau făgăduința lui Dumnezeu. Fiindcă a fost necondiționat, nu are mijlocitor (Gal. 3:19, 20) și nici n-a trebuit să fie pecetluit cu sânge. Mai degrabă am putea spune că Dumnezeu l-a pecetluit cu jurământul Său (Evr. 6:16-18). Legământul Legii a avut nevoie de sângele taurilor și țapilor ca acoperire pentru păcatele poporului, care urma să fie binecuvântat în mod tipic. Noul Legământ are nevoie de sângele sacrifciilor mai bune ca satisfacție pentru păcatele poporului, care va fi binecuvântat în realitate. Aceste două Legăminte nu puteau intra în acțiune fără vărsare de sânge și iertarea păcatelor. Evr. 9:18-22.

Dar Legământul Avraamic se concentrează asupra Noilor Creaturi. De la început, Dumnezeu a avut în vedere în primul rând Sămânța spirituală a lui Avraam, Noua Creație, care n-a cunoscut păcat. Isus a fost sfânt, nevinovat, fără pată și despărțit de păcătoși, și n-a avut nevoie de ispășire pentru păcat ca să intre în acea relație de Legământ și a deveni Sămânța spirituală și Moștenitor al lui Avraam. Cei acceptați ca membrii Săi n-ar avea astfel de poziție sau vrednicie, dacă n-ar fi adoptați ca membrii Săi, dacă nu le-ar atribui meritul Său și i-ar oferi în sacrificu ca propria sa carne.

Ca atare, strict vorbind, nu putem spune că Legământul Avraamic a fost vreodată pecetluit cu sânge, sau că va fi vreodată pecetluit astfel. Aceasta însă nu schimbă faptul că fără sânge (moarte) Isus n-ar fi putut deveni marele Profet, Preot și Împărat anititipic; și fără sânge (moarte) nici noi, membrii Săi, n-am putea fi acceptați în El. Numai în acest mod indirect se poate spune că Legământul Avraamic este pecetluit cu sânge. Sf. Pavel sugerează că acesta a fost pecetluit prin jurământul lui Iehova. Evr. 6:13-18.