Prezența permanentă a lui Iehova cu poporul Său

„Voi merge Eu Însumi cu tine și îți voi da odihnă.” Exodul 33:14.

R5547 W. T. 1 octombrie 1914 (pag. 295-297)

Copiii lui Israel ieșiseră din Egipt, traversaseră Marea Roșie și ajunseseră la Muntele Sinai. Moise se suise pe munte, primise tablele Legii și venise înapoi și găsise națiunea în idolatrie, închinându-se la vițelul de aur pe care-l făcuseră. În timp ce Moise era încă pe Munte, Domnul i-a spus că Israel se întorsese deja de la adevăratul Dumnezeu la idoli și oferea jertfe unui vițel turnat ca dumnezeul care-i scosese din Egipt; și i-a dat instrucțiuni lui Moise să meargă jos la popor. Mânia lui Dumnezeu s-a aprins împotriva lor și i-a spus lui Moise că-i va nimici și va face din el un neam mare. Dar Moise a intervenit la Domnul pentru Israel, iar Domnul a fost înduplecat de el și a cruțat poporul de nimicire, și i-a promis că El va fi totuși conducătorul lor.

Apoi Moise a coborât de pe Munte. El și-a dat seama că Israel păcătuise grav și mânia sa s-a aprins împotriva lor. A aruncat la pământ tablele Legii, care erau în mâinile sale, și le-a spart, când a văzut dansul și ospățul și strigătele din jurul idolului pe care-l instalaseră pentru ei. Aici era o națiune eliberată de Dumnezeu din robia egipteană. Prin puterea lui Iehova Marea Roșie se deschisese pentru ca ei să treacă. De asemenea ei primiseră diferite binecuvântări pe cale, dovezi remarcabile ale călăuzirii divine. Dar cu toate acestea, era răzvrătire și idolatrie! Ce ((812)) putea aștepta de la un popor care avea atât de puțină apreciere față de Dumnezeu încât repede a fost abătut din cale? Până și fratele lui Moise, Aaron, dus în rătăcire de popor, a simțit necesar să coopereze cu ei la facerea vițelului de aur.

Atunci Moise a luat vițelul pe care-l făcuseră și l-a ars în foc, l-a pisat mărunt, l-a împrăștiat în apă și i-a obligat pe copiii lui Israel să bea din ea. L-a mustrat pe Aaron, iar apoi a stat la poarta taberei și a zis întregului popor: „«Cine este pentru Domnul să vină la mine!» Și toți fiii lui Levi s-au strâns la el. El le-a zis: «Așa vorbește Domnul, Dumnezeul lui Israel: Fiecare din voi să se încingă cu sabia; mergeți și străbateți tabăra de la o poartă la alta, și fiecare să omoare pe fratele său, fiecare pe prietenul său și fiecare pe ruda sa». Și fiii lui Levi au făcut după porunca lui Moise; și aproape trei mii de oameni au pierit în ziua aceea din popor.” Exodul 32:26-28.

Strigătul lui Moise și răspunsul la strigăt

În ziua următoare Moise a explicat poporului cât de mare a fost păcatul de care erau vinovați și le-a spus ca vă merge la Domnul în rugăciune, poate că va face ispășire pentru păcatul lor. Apoi a mers la Domnul în rugăciune serioasă, cerând ca, dacă Domnul nu va ierta pe poporul Său, să-i șteargă și lui numele din cartea Sa. Dar Dumnezeu i-a răspuns: „Pe cel care a păcătuit împotriva Mea, pe acela îl voi șterge din cartea Mea”. A promis că va trimite pe îngerul Său înaintea lui Moise, dar l-a asigurat că încă nu terminase cu Israel pentru nelegiuirea lor. El i-a dat instrucțiuni lui Moise să le spună că erau încăpățânați și să le poruncească în numele Lui să lepede podoabele, ca să știe ce curs să urmeze cu ei.

Poporul a ascultat de Dumnezeu. Oamenii șiau lepădat podoabele, s-au smerit și s-au închinat Domnului. Moise, cu inima grea, a simțit că dacă Dumnezeu nu-i va da în vreun mod special înțelepciunea și harul necesare pentru marea sarcină de a conduce un popor atât de stricat, în moștenirea pe care le-o promisese Domnul dacă Îl vor sluji, el va fi complet nesatisfăcător pentru a o împlini. Astfel că el a apelat iarăși la Dumnezeu în rugăciune serioasă. El I-a spus despre neliniștea lui și despre dorința lui sinceră după ajutorul care să-l susțină și după prezența Lui cu el toată calea, rugându-se: Aceasta este o lucrare prea mare pentru mine!

Atunci Domnul l-a asigurat pe Moise că va merge cu el, că prezența Sa va fi în toată călătoria către țara Promisă, căci el găsise har în ochii Săi. El a spus: „Voi merge Eu Însumi cu tine și îți voi da odihnă”. Atunci Moise a cerut de la Domnul: „Arată-mi Te rog, slava Ta”. Aici l-a pus Domnul pe Moise în crăpătura stâncii și l-a acoperit cu mâna Sa în timp ce a trecut pe lângă el și l-a lăsat pe Moise să vadă slava Sa din spate, zicând: „Fața ... nu poate omul să Mi-o vadă și să trăiască”.

Când Dumnezeu vorbește despre prezența Sa cu slujitorii Săi, nu trebuie să ne gândim că El este prezent cu ei în corp, ci prin spiritul Său și prin mesagerii Săi îngerești, susținându-i, binecuvântându-i și îndrumându-i. El îi protejează de orice le-ar face rău. El veghează asupra tuturor intereselor lor și se îngrijește cu tandrețe de ei.

Ideea de omniprezență a lui Dumnezeu este o eroare

Este o idee populară dar greșită că Dumnezeu este în realitate prezent în persoană peste tot. Noi nu înțelegem că Scripturile învață așa. Această eroare care predomină în general, că Dumnezeu este prezent peste tot în persoană și în același timp, a făcut pe mulți să creadă despre El că nu este o persoană, ci numai o influență. Noi înțelegem că prezentarea biblică a acestei probleme este că Dumnezeu are o prezență personală în corp, pe lângă puterea și influența pe care El le exercită, și că El are un sediu central de guvernare, unde locuiește.

„Cerurile sunt scaunul Meu de domnie, și pământul este așternutul picioarelor Mele”, zice Iehova. Cel care are sediul în Ceruri și ale cărui picioare se odihnesc pe pământ este un Dumnezeu mare! Dar aceasta, desigur, este o figură de stil convingătoare, care arată puterea și controlul Său atotcuprinzător. În realitate Dumnezeu nu șade într-o anumită parte a universului Său, iar picioarele Sale să fie în altă parte. Limbajul Scripturii este adaptat pentru mintea omului și vorbește despre Dumnezeu ca și cum ar avea aceleași membre corporale ca omul. Dar în realitate noi nu știm cum arată un corp spiritual. „Nu s-a arătat încă”, nici chiar sfinților Domnului care sunt încă în trup.

Înțelegem că prezența corporală a lui Iehova este în cer. Totul în Biblie ne învață că El este foarte mare — infinit în putere. Citim că „Domnul privește din ceruri și vede pe toți fiii oamenilor. Din locașul Lui, El privește pe toți locuitorii pământului” (Ps. 33:13, 14). El a privit pe oameni în necazul lor și a pregătit eliberarea lor „la timpul cuvenit”. Dar noi trebuie să facem deosebire clară între această idee că Dumnezeu privește din ceruri și aceea că El este prezent în persoană pe pământ. Noi putem privi la un kilometru depărtare, sau la cinci kilometri prin puterea vederii noastre. Putem fi la câteva zeci de metri distanță și să fim prezenți prin puterea vocii noastre; sau ajutați de invenția modernă, telefonul, putem fi prezenți prin vocea noastră la câteva sute de kilometri depărtare. În acest sens al cuvântului Domnul este prezent în tot Universul Său ((813)) mare și puterea Lui poate fi exercitată pretutindeni. El are mijloace prin care poate cunoaște toate afacerile pământești și lucrurile care aparțin de întregul Său domeniu mare.

Noi avem aceste puteri numai într-o măsură foarte limitată. Telegraful, telefonul, telescopul etc., sunt mijloace prin care prezența, puterea și influența noastră se extind într-o anumită măsură; dar puterile noastre sunt limitate la această planetă mică, decât dacă le extindem mai mult prin rugăciune și astfel să punem în mișcare influențe a căror măsură nu putem acum să o sondăm. Dar acest privilegiu din urmă este acum numai pentru puțini. Nu mulți au astfel acces la Puterea care controlează Universul. Și aceștia care au privilegiul de a merge la puternicul Rege al Cerului pot merge numai în modul stabilit de El, supuși condițiilor pe care El le-a întocmit.

Noi nu putem pune nici o limită puterii lui Iehova. Invențiile din acest Timp al Sfârșitului, care au crescut puterile noastre de comunicare și astfel au unit toate părțile globului, ne dau numai o idee foarte vagă despre puterile infinite ale Atotputernicului Dumnezeu. Noi credem că aceste invenții vor continua să crească și să se înmulțească în Veacul care acum intră, adăugând astfel tot mai mult la puterile și binecuvântările omenirii. Acestea vor da omenirii o apreciere tot mai mare a maiestății, gloriei și puterii Creatorului lor pe măsură ce ei vor ajunge să-L cunoască așa cum este și să I se închine în duh și în adevăr. Cu toate acestea, nici o minte omenească, nici chiar în perfecțiunea ei, nu va fi în stare să-L cuprindă pe marele Creator al Universului.

Călăuzirea lui Dumnezeu prin pustie

Deci Dumnezeu i-a promis lui Moise că prezența Sa, puterea Sa și harul Său susținător vor merge cu el până la capăt. Domnul a vrut ca Moise să înțeleagă că el nu urma să facă această lucrare singur, fără sprijin îndestulător. „Eu voi fi cu tine”, a fost făgăduința. Prezența Domnului a fost întradevăr cu copiii lui Israel într-un fel foarte însemnat — a fost continuu cu ei de când au trecut Marea Roșie, călăuzindu-i prin binecuvântări sau pedepse, după cum aveau nevoie. A fost cu ei în stâlpul de nor ziua și în stâlpul de foc noaptea, și prin prezența Sa în Gloria Șechina care acoperea Scaunul Îndurării din Sfânta Sfintelor din Cortul Întâlnirii. După ce Cortul Întâlnirii a fost instalat după instrucțiunile lui Dumnezeu, aceste manifestări ale prezenței Sale, ale puterii Sale și ale grijii Sale veghetoare n-au lipsit niciodată. Stâlpul de nor și de foc au îndrumat călătoriile lor; și când acestea se opreau, era un indiciu de la Dumnezeu că trebuiau să rămână unde se aflau până când stâlpul de nor sau de foc se mișca iarăși din loc.

Moise Îi spusese Domnului: „Dacă nu mergi Tu Însuți cu noi, nu ne lăsa să plecăm de aici” — este o sarcină prea mare pentru un om ca s-o realizeze singur. Dar dacă prezența Ta va continua cu noi, dacă mi se poate arăta voința Ta și să fiu îndrumat continuu de Tine, atunci voi putea conduce acest popor în călătoria din pustie spre țara Canaan. Domnul vorbea în mod frecvent lui Moise prin Cortul Întâlnirii. Astfel vedem că promisiunea prezenței Sale cu el a fost împlinită. Domnul i-a dat odihnă. A trăit până la vârsta de 120 de ani, dar puterea lui n-a scăzut, nici ochiul lui n-a slăbit. Ne amintim că a fost o vreme când Moise și-a dat seama că lucrarea de judecare a poporului era prea mare pentru el. El a dus chestiunea înaintea Domnului și au fost aleși 70 de judecători ca să participe la această povară. Lucrurile care erau prea grele pentru ei le duceau la Moise. El a mers înaintea lui Dumnezeu cu toate greutățile și poverile sale și a avut binecuvântare continuă.

Lecția pentru Israelul spiritual

Experiențele Israelului natural conțin lecții foarte importante pentru Israelul după Spirit. Noi, ca popor care inițial am făcut parte din lume, am fost invitați să ieșim din lume și să călătorim spre o țară nouă, să intrăm într-o moștenire cerească. Noi înaintăm spre glorioasa Împărăție promisă nouă dacă suntem credincioși. De-a lungul căii sunt încercări și greutăți. Dar Dumnezeul nostru ne-a promis, așa cum i-a promis lui Moise, servitorul Său, că prezența Sa va merge cu noi. Uneori pare că El se retrage de la noi și ne lasă singuri; dar în realitate nu face așa. El ne probează loialitatea și credința în El, oprindu-ne câteodată să-I simțim prezența.

Vom trage noi concluzia deci, ca Israelul din vechime, că Dumnezeu nu mai este cu noi, și ne vom întoarce iar la dumnezeii pe care i-am adorat înainte — dumnezeii bogăției sau plăcerii, dumnezei adorați de neamurile din jurul nostru? Ne vom deda la chefuri, distracții lumești și păcat? Vom uita noi felul în care Dumnezeu nea condus, toate eliberările mari pe care le-a înregistrat trecutul vieții noastre? Va putea oare ceva — fie „necaz, sau strâmtorare, sau prigonire, sau foamete, sau lipsă de îmbrăcăminte, sau primejdie, sau sabie ... sau moarte, sau viață ... sau cele de acum, sau cele viitoare ... sau o altă creatură ... să ne despartă de dragostea lui Dumnezeu, care este în Isus Hristos, Domnul nostru?” Desigur că nu!

Cu cât trăim mai aproape de Domnul și cu cât este mai mare credința noastră, cu atât mai mult vom vedea îndrumarea divină și cu atât vom folosi mai mult mijloacele pe care ni le-a pus la dispoziție pentru întărire și sprijin. Noi Îl putem chema în timp de necaz; putem merge la El în rugăciune; și El niciodată nu părăsește pe aceia care-și pun încrederea în El și caută să umble cu ((814)) sârguință pe calea stabilită de El. Acest lucru fiind adevărat, putem merge în călătoria noastră cu deplină siguranță și încredere. După ce am consacrat tot ce-i al nostru Domnului, trebuie să căutăm îndrumarea Lui, căci prezența Sa este cu noi în toate afacerile vieții.

Puțini au de dus poveri așa de mari cum a avut Moise. Dar toți copiii lui Dumnezeu au poveri de suportat, și de toți cei care ne-am luat asupra noastră angajamentele Dumnezeului nostru atârnă responsabilități importante. Fiecare membru al Corpului lui Cristos, adevăratul Israel al lui Dumnezeu, este privilegiat să aibă îndrumarea continuă a Domnului în fiecare experiență a călătoriei noastre prin pustie. Mana cerească ne este asigurată ca întreținere zilnică. Apa Vieții curge pentru noi din Stânca lovită a Veacurilor pentru împrospătarea noastră zilnică. Nuiaua de corectare a Tatălui nostru ne restrânge când suntem în pericol sau când ne rătăcim în căi oprite. Cât de iubitor ne aduce El înapoi în calea cea corectă și ne vindecă rănile, și cu îndurare ne iartă poticnelile și slăbiciunile! În mod sigur putem avea încredere deplină în Îndrumătorul nostru Ceresc. Astfel ne putem odihni în El și putem fi ținuți în pace deplină. Cu adevărat inima noastră poate exclama împreună cu poetul:

„El m-a călăuzit pe cărări nevăzute
Și pe căi necunoscute.
Ce a fost strâmb a îndreptat și ce a fost aspru a nivelat,
Când eu pe Domnul am urmat.
Laud Numele Lui pentru palmierii plăcuți
Și pentru izvoarele de pe drum,
Pentru stâlpul de foc în noapte arzând
Și pentru norul de adăpost din zi.

Pentru mine-i lumină în deșertul pustiu,
Văzând vechile minuni,
Când Dumnezeul etern înainte mergea,
Să caute un loc pentru odihna mea!
Este El pentru mine schimbat? Nu, nicidecum;
El mă va duce pe un nou drum,
Prin foc și potop, și de orice dușmani răi mă va scăpa
Astăzi, cum m-a scăpat ieri, așijderea.”

El care S-a îngrijit cu atâta atenție de Israelul după trup, care era un popor stricat și nestatornic, Se va îngriji desigur mai îmbelșugat de adevăratul Său Israel, cel spiritual, care Îl iubește în grad suprem și care zilnic caută să-I cunoască voia ca să o împlinească.

Apostolul Pavel, avertizând pe Israelul spiritual să nu cadă în același exemplu de necredință al Israelului natural, și astfel să piardă legătura cu Domnul, spune: „Noi, care am crezut, intrăm în odihnă” (Evr. 4:3). Necredința a fost aceea care a dus la neascultarea și stricăciunea Israelul după trup, și care a dus la respingerea lor finală de către Domnul ca popor favorizat, căruia trebuiau să i se aplice cele mai prețioase promisiuni. Ei, ca națiune, au pierdut pentru totdeauna locul special de favoare care era al lor prin moștenire. Ce lecție trebuie să fie aceasta pentru Israelul spiritual! Și totuși vedem azi că marea masă a Israelului spiritual cade „în aceeași pildă de necredință”. Și ei, de asemenea, vor pierde locul principal de favoare, care le-a fost oferit lor când a fost luat de la necredinciosul Israel natural. Numai o „rămășiță” credincioasă a Israelului natural și spiritual va câștiga marea moștenire oferită lor de către Domnul.

Glorioasa moștenire a Israelului Spiritual

Cei care se vor dovedi credincioși în timpul Dispensației actuale vor moșteni cele mai prețioase lucruri pe care le are de oferit Dumnezeu, lucrurile secrete care au fost ținute ascunse de veacuri, dar descoperite acum sfinților adevărați ai lui Dumnezeu. Credincioșii trecutului vor moșteni pământul în calitate de conducători și prinți peste omenire, în timpul glorioasei Domnii a lui Mesia. Împreună cu aceștia va fi Israelul natural din timpul acela. Ei vor avea o moștenire bogată. Ce va rămâne pentru ei în veacurile de glorie care urmează, noi nu putem ști sigur, dar putem fi siguri că va fi o parte binecuvântată.

Credincioșii din Veacul actual au fost ridicați să „stea împreună în locurile cerești în Hristos Isus” — „Leul din seminția lui Iuda”. Acești credincioși sunt cele douăsprezece seminții ale lui Israel care vor împărăți împreună cu El. Aceștia — numai o Turmă Mică, în total 144.000 — sunt din rămășița credincioasă a Israelului natural, care a fost adunată la începutul acestui Veac al Evangheliei, și din rămășița credincioasă a Bisericii dintre Neamuri din acest Veac (Apoc. 7:4-8; 14:1-5). Aceștia au „pacea lui Dumnezeu care întrece orice pricepere”, și pe care nimeni altcineva n-o poate cunoaște. „Vă dau pacea Mea”, le șoptește Învățătorul acestora. Noi avem o odihnă a credinței acum; și suntem asigurați că noi care am intrat în această odihnă vom intra, la timpul cuvenit, dacă nu cădem de oboseală, în odihna completă „ca de sabat pentru poporul lui Dumnezeu”. În această odihnă vom intra când vom avea glorioasa „schimbare” la Întâia Înviere, când vom fi transformați în corp și făcuți ca Domnul nostru, și vom vedea și vom cunoaște așa cum suntem noi acum văzuți și cunoscuți de Dumnezeu. Atunci vom fi binecuvântați cu gloria nespusă pe care a promis-o El — nemurirea, propria Sa natură— și un loc cu Mântuitorul pe Tronul Său.

Dumnezeul lui Israel este într-adevăr prezent întotdeauna cu adevăratul Său popor. El niciodată nu ne uită, ci are grijă constantă de interesele noastre, păzindu-ne în orice timp de pericol, îngrijindu-Se de orice nevoie a noastră, atât naturală cât și spirituală, tot ce este mai bun pentru Noua Creatură. El citește ((815)) fiecare gând al inimilor noastre; El observă fiecare impuls de devotare și iubire față de El; El modelează toate influențele care ne înconjoară în viață pentru disciplinarea și rafinarea noastră, și ascultă fiecare strigăt după ajutor, mângâiere, armonie și părtășie cu El. El nu este neglijent sau nu lipsește de la paza Sa nici chiar un moment. „Iată, nu dormitează, nici nu doarme Cel ce păzește pe Israel ” (Ps. 121). Dacă-L chemăm în ceasurile ocupate ale zilei, sau în liniștea vegherii nopții, El este aproape pentru a sprijini, a susține și a proteja, fie că ne putem da seama de prezența Sa, fie că nu.

Ce binecuvântată este asigurarea unei astfel de griji și credincioșii permanente! Nici un copil adevărat al lui Dumnezeu nu este lipsit de aceste dovezi ale legăturii sale prețioase cu Tatăl — Dumnezeul lui Israel. Iar sfinții care au fost chemați cu Chemarea cerească și care răspund cu credincioșie, sunt Israelul Său adevărat în cel mai înalt sens, moștenitori ai celor mai alese promisiuni ale Sale. Ce moștenire bună avem!