„ZILELE SUNT APROAPE”

„Căci este o viziune al cărei timp este hotărât, se apropie de împlinire și nu va minți; dacă întârzie, așteapt-o, căci va veni și se va împlini negreșit.” Habacuc 2:3.

R 5374 W. T. 1 ianuarie 1914 (pag. 4-5)

Planul veacurilor al lui Dumnezeu, este viziunea văzută de profetul Habacuc, căruia i sa spus „s-o scrie clar pe table, ca oricine s-o poată citi ușor” (traducerea Leeser); pentru că la sfârșit viziunea va „vorbi și nu va minți”; deși va părea că întârzie, totuși ea nu va întârzia. Tuturor li se va părea că marele plan al lui Dumnezeu a fost mult întârziat. Creația gemândă va gândi că Tatăl ceresc este neglijent. Mulți vor fi înclinați să-și piardă credința în ceea ce privește sămânța lui Avraam, și să creadă că Dumnezeu a uitat promisiunea pe care o făcuse lui Avraam. Știm că poporul lui Dumnezeu a avut dezamăgiri în această privință. Evreii au fost dezamăgiți în așteptările lor. Creștinii în această perioadă laodiceană au fost dezamăgiți la început, neînțelegând clar ce să aștepte.

În timpul persecuțiilor timpurii ale bisericii, se credea că cei care au suferit vor intra curând în glorie. Ei gândeau că Împărăția era aproape. Unii dintre cei dezamăgiți au continuat să aștepte, să spere și să se roage. Alții au organizat marele sistem papal și au declarat că Biserica trebuie să-și aibă gloria acum, că Împărăția lui Mesia era aici, că reprezentanții lui Mesia trebuiau să stea pe un tron și să-L reprezinte pe Mesia și să-și supună împărățiile lumii. Ei au fost în mod evident conduși spre aceasta prin faptul că Mesia n-a venit la timpul așteptat, și ei au gândit că trebuia să se împlinească Scripturile care au prezis Venirea și Domnia Sa.

Aspectele timpului nepopulare

Aceasta a adus un serios dezastru în multe privințe; „a îmbătat” toată creștinătatea (Apoc. 17:2). Mulți, chiar și astăzi, sunt într-o stare de dezorientare. Unii, ieșind din acel întuneric, sau poticnit în alte erori. Majoritatea și-a pierdut toată credința în profeție. Dumnezeu a știut dinainte toate aceste lucruri și le-a prezis, și ele nu vor interveni în Programul divin. Așa cum impresia greșită că Domnul nostru S-a născut în Nazaret s-a reflectat asupra Lui, așa încât mulți nu L-au acceptat ca mult promisul Mesia, tot așa aceștia au spus, poate să iasă ceva bun din profeții, sau din ceva legat de a Doua Venire a lui Mesia? Acești oameni care vestesc venirea Sa a doua lucrează sub influența unei halucinații! Nu sunt lucrurile scrise în profeții numai vise fanteziste ale oamenilor — despre rezidirea Sionului și restabilirea Ierusalimului?

Astfel ei batjocoresc. Sunt înclinați să simtă o opoziție față de tot ce este în Scripturi în privința întoarcerii Domnului nostru pentru aȘi împlini lucrarea prezisă. Domnul ne spune că deși viziunea pare să întârzie, totuși trebuie să avem credință, pentru că la sfârșit ea va vorbi; se va face auzită și nu va minți. Se va vedea că acesta este Adevărul. Planul divin al Veacurilor trebuie scris clar pe table. Va fi scris atât de clar pentru noi, încât cel care aleargă va putea citi. Cel care doarme nu poate citi; cel care este beat de vinul doctrinei false nu poate citi; cel care stă pe calea păcătoșilor nu poate citi. Dar cel care aleargă poate citi, dacă inima sa este dispusă să învețe și este curată.

„Odihnă în Domnul”

Această viziune trebuie clarificată la timpul stabilit. Poate noi nu putem citi aspectele timpului cu aceeași siguranță absolută ca și aspectele doctrinare; pentru că timpul nu este atât de clar definit în Scripturi cum sunt doctrinele de bază. Noi încă umblăm prin credință și nu prin vedere. Totuși, noi nu suntem fără credință și neîncrezători, ci credincioși și în așteptare. Dacă mai târziu se va demonstra că Biserica nu este glorificată până în octombrie 1914, vom încerca să fim mulțumiți cu orice va fi voința Domnului. Noi credem că foarte mulți care aleargă alergarea pentru premiu vor putea să-I mulțumească lui Dumnezeu pentru cronologie, chiar dacă aceasta se va dovedi a nu fi corectă exact până la an, sau chiar cu până la o diferență de câțiva ani. Credem că cronologia este o binecuvântare. Dacă ea ne-ar trezi cu câteva minute mai devreme sau cu câteva ore mai devreme dimineața decât neam fi trezit altfel, foarte bine! Cei care sunt treji primesc binecuvântarea.

Dacă 1915 ar trece fără trecerea dincolo a Bisericii, fără Timpul de Strâmtorare etc., unora li s-ar părea a fi o mare calamitate. Nu așa ar fi cu noi. Vom fi la fel de bucuroși dacă toți vom avea shimbarea de la starea pământească la cea spirituală înainte de 1915, și aceasta este aȘteptarea noastrĂ; dar dacă aceasta nu va fi voința Domnului, atunci nu va fi nici voința noastră. Dacă în providența Domnului timpul acela va veni cu douăzeci și cinci de ani mai târziu, atunci aceea va fi voința noastră. Aceasta nu va schimba faptul că Fiul lui Dumnezeu a fost trimis de Tatăl și că Fiul este Răscumpărătorul rasei noastre; că El a murit pentru păcatele noastre; că El alege Biserica pentru a fi Mireasa Sa; și că lucrul care urmează acum este stabilirea Împărăției glorioase în mâinile acestui mare Mijlocitor, care în timpul Domniei Mijlocitoare va binecuvânta toate familiile pământului. Aceste fapte rămân aceleași. Diferența ar fi numai de câțiva ani în privința timpului stabilirii Împărăției.

Dacă octombrie 1915 ar trece și noi ne-am găsi încă aici și lucrurile ar continua așa cum sunt în prezent, și ar părea că lumea face progres în privința rezolvării disputelor și nu sar întrevedea nici un timp de strâmtorare, iar biserica nominală n-ar fi confederată încă etc., am spune că în mod evident am greșit pe undeva în calculul nostru. În cazul acela ne-am uita iarăși peste profeții, să vedem dacă putem găsi o greșală. Și apoi ne-am gândi: Am așteptat noi ((1105)) lucrul greșit la timpul corect? Voia Domnului ar putea să permită aceasta. Așteptarea noastră ca Biserică este că schimbarea noastră este aproape. Nici una din binecuvântările Restabilirii nu poate veni peste lume până după ce Biserica va fi glorificată.

Alt lucru care trebuie luat în considerare, dacă speranțele noastre nu s-ar realiza atât de curând pe cât ne-am așteptat, ar fi întrebarea dacă sigur facem parte din clasa aleasă. Dar noi înșine nu ne îngrijorăm deloc. „Ajunge zilei necazul ei.” Nu există oameni în lume atât de binecuvântați ca acei care au Adevărul și servesc Adevărul. Este multă lucrare de făcut.

Neliniște în toate părțile

Restul omenilor sunt nemulțumiți — nu numai biserica nominală, cei care declară că sunt evlavioși, dar și toți ceilalți. Ei sunt dezamăgiți în tot ceea ce întreprind să facă. Există nereușită în toate părțile. Nu demult am vorbit cu un om de afaceri și conversația noastră s-a îndreptat spre chestiuni religioase. El este un om foarte bun; nu știm dacă este creștin sau nu. Găsim că există foarte mulți oameni plăcuți și foarte onorabili care nu sunt deloc creștini. Acest om, vorbind despre biserici, a spus: „Este un lucru trist — starea bisericilor. Mă interesează în mod deosebit denominația metodistă. Cu câtva timp în urmă biserica noastră a vândut bine proprietatea pe care o avea și a cumpărat un alt loc și a construit o biserică frumoasă. Și acum ei cred că dacă există șaizeci de persoane care participă la serviciu acolo, aceasta este o bună congregație. Și așa este și în altă parte. Oamenii înnebunesc după plăceri. Fiecare vrea să meargă într-o excursie de plăcere — la mare, sau în altă parte. Se pare că nimănui nu-i pasă de religie acum”. Acest om a exprimat spiritului general de dezamăgire. Dar o Zi mai bună este aproape.

În San Francisco, cu un an sau mai mult în urmă, la o convenție a Școlii Duminicale, un vorbitor a ținut o vorbire destul de lungă despre aducerea copiilor în biserică. El a spus că întreaga instituție a bisericii era posibil să se prăbușească. A spus că fiecare membru adus într-o biserică a costat șase sute cincizeci de dolari. Apoi a continuat să spună câți lucrători erau angajați și totuși îi aduceau numai pe aceștia relativ puțini în biserică.

Știm că marea majoritate a celor care sunt aduși nu s-ar gândi să se numească sfinți, sau să pretindă cumva că sunt consacrați. Acest domn părea a se gândi că nu există mult în Evanghelie pentru o minte matură. El a spus că modul care trebuia urmat era să instruiești un copil pentru biserică și apoi el nu se va putea desprinde de ea. Totuși statisticile arată că dintre miile din Școlile Duminicale numai un foarte mic număr vor intra vreodată în biserică.

Întristați de mărimea lucrării noastre

Unii spun că le pare rău că predicile noastre sunt tipărite în ziarele din toată țara, din Marea Britanie etc.; și că intrarea la noi este gratuită și nu se face nici o colectă de bani. Un predicator a spus: „Cu timpul oamenii vor gândi că este o crimă să faci colectă, și atunci noi unde vom fi? Pastorul Russell ne face pe toți de rușine”. Un alt lucru pe care îl spun este: „Când sunt propovăduite aceste doctrine, ele influențează pe cei mai buni pe care îi avem”.

Așa că avem toate motivele să simțim că este minunat, deosebit de minunat, că atunci când noi suntem relativ atât de puțini și folosim o sumă de bani relativ mică, avem atât de mari privilegii și ocazii în serviciul Domnului. În Ziarul Pentru Toți a fost dat, cu mai bine de doi ani în urmă, raportul Societății Americane de Broșuri, și apoi a fost dat raportul Societății de Biblii și Tratate Turnul de Veghere. Primul a arătat „exces de bunuri peste garanții, de 851.092, 53 $”. Cel de-al doilea nu a arătat nici un exces de bunuri peste garanții. Rapoartele arată că cel fără exces de bunuri scoate literatură mult mai multă decât celălalt. Noi credem că aceasta demonstrează că în ziua de astăzi sunt minuni.

O foamete — dar nu pentru pâine

Când am fost în Boston cu câtva timp în urmă, un redactor al jurnalului religios ne-a spus în lunea de după discursul nostru: „Am fost la adunarea voastră de ieri; am văzut acea congregație imensă. Am privit în jur și mi-am spus: Ce îi aduce pe acești oameni aici? Mi-am amintit că erau atracții la mare, în parcuri — tot ce îi determină pe oameni să stea deoparte. Totuși în acea după-amiază caldă de vară erau patru mii prezenți la adunare, și două mii n-au avut loc. Noi avem mulți slujitori în Boston, coruri bune și totul ca să atragă; dar acești slujitori în acest timp al anului au doar patruzeci sau cincizeci la serviciile lor. Cum se face că atât de mulți au venit la adunarea ta și au stat acolo timp de două ore?”

Noi am răspuns că ni se pare că vedem împlinirea profeției: „Iată, vin zile,” zice Stăpânul Domnul, „când voi trimite foamete în țară, nu foamete de pâine, nici sete de apă, ci de auzirea cuvintelor Domnului” (Amos 8:11). Am remarcat mai departe că oamenii au fost hrăniți cu hrană nesatisfăcătoare și că ei nu sunt mulțumiți cu pleava pe care au primit-o, și că ei nu merg la biserici din pricină că nu cred în doctrina chinului veșnic — predicatorii n-o cred și nimeni n-o crede, decât un număr relativ mic și acel număr scade constant.

I-am amintit că acești oameni, în loc să audă despre chinul veșnic, acum colegiile le-au oferit sugestii în sensul că strămoșii lor au fost maimuțe; că există mari semne de întrebare în mintea oamenilor; că sunt flămânzi să cunoască Adevărul. I-am spus că noi credem că așa se explică numărul mare prezent să ne audă, că ei aud ceva mai rațional, ceva mai biblic decât ce auziseră înainte. Așa că avem toate motivele să fim recunoscători.

((1106))

„Eliberarea noastră se apropie”

După câte am putut vedea până acum, neîmplinirea evoluției depline a evenimentelor în 1915, sau înainte, ar implica faptul că toate aranjamentele cronologice, așa cum le avem, sunt greșite — vederea noastră despre Seceriș și toate celelalte. Și noi nu avem nici un motiv să credem că acestea sunt greșite. Ne amintim că nu suntem infailibili și că judecata noastră nu este infailibilă; dar minunatele invenții de astăzi și lumina care mijește în toate părțile, precum și neliniștea generală, par să confirme cronologia — că suntem în zorile Veacului Nou. Dar cât de departe suntem nu știm sigur. Așteptăm să apară Soarele Dreptății.

Faptul că Viziunea vorbește acum și este explicată pe table, este foarte convingător. Credem cu adevărat că „ Se apropie zilele și toate viziunile se vor împlini îcum s-a spusș.” Ezechiel 12:23.