SOLOMON ÎMPĂRATUL LUI ISRAEL

1 Împ. 1:1 până la 2:12

> Împăratul David înaintat în vârstă — O nouă răscoală dospește — Solomon chemat la tronul lui Israel — Ungerea lui prin alegerea Domnului — Aprobarea mulțimii — Semnficația numelui său — Avantajele lui naturale și pregătirea pentru onorurile lui.

„Cunoaște pe Dumnezeul tatălui tău și slujește-I cu toată inima și cu un suflet care să-și găsească plăcere în El.” 1 Cronici 28:9.

R5701b W. T. 1 iunie 1915 (pag. 170-171)

Împăratul David era în vârstă de șaptezeci de ani; Absalom, fiul său mai mare, murise în răscoală nu cu mult înainte de cele arătate în lecția prezentă. În ordinea vârstei, următorul fiu al lui David a fost Adonia, pe care moartea lui Absalom l-a făcut succesor legal la tron și care se presupune că pe atunci avea între 30 și 40 de ani. Ioab, pentru mult timp căpetenia armatei lui David, trebuie să fi fost și el bine înaintat în ani și era pe lista de pensionare, nu numai din cauza vârstei, ci și pentru că rănise adânc sentimentele împăratului David prin aceea că nesocotise instrucțiunile lui, de a nu-i lua viața lui Absalom.

Adonia a gândit că sosise timpul ca el să se proclame împărat, mai ales că reușise să câștige prietenia lui Ioab, multă vreme conducătorul militar, și de asemenea prietenia unuia dintre preoții proeminenți. El a dat un ospăț la care, evident, au fost invitați toți fiii lui David, cu excepția lui Solomon, cunoscut în ochii lumii ca fiind mai mult sau mai puțin un favorit al tatălui său. Ospățul s-a dat nu departe de Ierusalim, și s-a pus la cale ca în toiul ospățului unul dintre cei prezenți să-l salute pe Adonia ca împărat. Se aștepta ca ceilalți prezenți să repete gestul; și astfel mișcarea părea să fie o mișcare populară și nu o revoltă. Până aici lucrurile s-au desfășurat cum a fost plănuit.

Totuși, prin providența lui Dumnezeu, problema a fost adusă la cunoștința împăratului David, care, împreună cu noul general Benaia, cu profetul Natan și cu preotul Țadoc, a aranjat cu promptitudine ca Solomon să fie așezat imediat pe catârul alb al regelui, ca semn că regele a aprobat ca el să-i fie succesor. Apoi a fost uns în numele Domnului; și mai departe s-a dat salutul militar și poporul din întreaga cetate a Ierusalimului a strigat cu bucurie: „Trăiască împăratul Solomon!” Mai apoi, sub îndrumarea împăratului David, împăratul Solomon a fost adus la tron și încoronat public.

Adonia, ale cărui planuri păreau să meargă perfect, a fost uimit, și la fel au fost cei care erau cu el când au auzit zarva poporului, suflând din cornuri etc., iar mai târziu au aflat că aceasta însemna că Solomon a fost încoronat și întronat. Adonia s-a temut de moarte și a fugit; iar susținătorii lui s-au risipit. Totuși, mai târziu Solomon i-a trimis vorbă fratelui său Adonia, asigurându-l de pace.

Astfel s-a încheiat frumos cariera publică a împăratului David, nu într-o eclipsare, ci la apogeul lui, în plină maturitate a vârstei sale înaintate și în continuarea sa pe tron prin persoana fiului său ales. Lui i se pot aplica foarte bine cuvintele poetului: „El apune precum luceafărul
Care nu coboară spre apusul întunecat,
Nici nu se pierde în vijeliile bolții,
Ci se înalță spre cerul luminat”.

SOLOMON, FIUL PĂCII

Numele lui Solomon a ajuns să semnifice înțelepciune, dar inițial însemna pașnic. Cu siguranță numele lui a fost o profeție a minunatei sale vieți în care nu au fost războaie.

Solomon a fost fiul Bat-Șebei, după ce ea a devenit oficial soția lui David. Într-un anumit fel, care nu ne este dezvăluit, Domnul i-a descoperit lui David că Solomon avea să-i fie succesor, iar David i-a promis aceasta Bat-Șebei. Solomon s-a născut într-o perioadă când activitățile împăratului David ca războinic aproape se sfârșiseră și când marele păcat dublu din viața împăratului David și căința lui, credem noi, l-au moderat și l-au corectat în chip minunat. Loialitatea lui față de Dumnezeu în această chestiune serioasă, rugăciunea lui stăruitoare după iertare și primirea păcii de la Dumnezeu se pare că au făcut din regele David un om nou. Chiar dacă înainte de aceasta el fusese loial lui Dumnezeu, acum se pare că era încă și mai devotat. Pacea după care tânjea și care era un semn al iertării divine, poate să fi avut ceva de-a face cu caracterul blând și meditativ al împăratului Solomon, și poate ceva în legătură cu numele lui. Poate că numele i s-a dat pentru a arăta că nașterea lui marca pacea cu Dumnezeu din partea părinților lui.

În orice caz, vedem în Solomon un caracter diferit de cel manifestat de ceilalți frați ai lui, ale căror vieți sunt relatate. El a împărtășit înclinările religioase ale tatălui său David mai mult decât ceilalți. Astfel el a fost mai favorizat și de fapt mai înzestrat. Pe drept cuvânt este timpul ca noi să estimăm în ce măsură alții și noi înșine suntem defavorizați sau binecuvântați prin înclinațiile și trăsăturile de caracter pe care le moștenim.

Un alt lucru favorabil lui Solomon ar părea să fie faptul că mama sa n-a fost dintr-o familie păgână, ci israelită, și prin urmare mai în armonie cu aranjamentul, legea, venerarea divină etc. decât celelalte soții ale lui David.

În plus, relatarea pare să arate că împăratul David, gândindu-se la un succesor la tronul său, și poate pe vremea aceea dându-și seama că nu-și făcuse datoria deplină față de ceilalți copii, permițându-le să crească sub influențele potrivnice ale curții, a îndreptat lucrurile în cazul lui Solomon cât încă era tânăr, lăsându-l parțial în grija mamei sale și numindu-l ca protejat și elev al profetului Natan. Acest excelent început în viață are fără îndoială mult de-a face cu cariera lui Solomon, pe care o vom examina în studiul nostru următor.