Acasă | ▪ Video & Audio | ▪ Literatură | ▪ Studii | ▪ Vestitorul | ▪ Interactiv | ▪ Special | ▪ Ofertă Gratuită | ▪ Links | DESPRE NOI | CONTACT

Planul divin al veacurilor

„Scrie viziunea şi graveaz-o pe table, ca să se poată citi uşor.” Hab. 2:2
Planul iubitului nostru Creator, aşa cum se găseşte în Scripturile inspirate (Biblia), este frumos redat prin reprezentarea lui grafică (ataşată la broşură). Această reprezentare arată caracterul progresiv al planului lui Dumnezeu, începând de la crearea omului şi până la veacurile nesfârşite ale eternităţii. Plasând Scripturile inspirate în dispensaţiile şi veacurile cărora le aparţin, aspectele timpului şi declaraţiile profetice găsite în Biblie devin pline de sens.
Paşii ascendenţi pe care trebuie să-i facă o persoană doritoare să obţină viaţă, indiferent pe care plan, sunt bine reprezentaţi prin diferitele linii plane. De-a lungul Veacului Evanghelic unii, puţini, merg pe calea îngustă care duce în sus de la natura umană la cea divină. După ce Veacul Evanghelic va ajunge la sfârşitul lui complet, toată rasa umană, cei care n-au mers pe calea îngustă, vor avea posibilitatea să urce pe calea sfinţeniei, de pe planul morţii pe planul vieţii umane perfecte. Mat. 7:13,14; Isa. 35:8.
Căutătorul de Adevăr care se va familiariza cu această reprezentare grafică va fi ajutat să înţeleagă Biblia într-un mod în care nu i-ar fi posibil fără acest valoros ajutor vizual. Când studiem Cuvântul inspirat al Tatălui ceresc, este necesar să aşezăm fiecare pasaj din Scripturi la timpul şi pe planul cuvenit. Explicaţiile literelor şi cifrelor folosite vor fi de ajutor celor smeriţi care caută să facă voia Tatălui ceresc şi a iubitului Său Fiu, Isus Cristos.

LITERELE MARI

A — Prima dispensaţie
„Lumea” care a fost (primul cer şi pământ), sub administrarea îngerilor, a durat de la crearea lui Adam până la potop. 2 Pet. 3:5,6; Gen. 7:11,12; Evr. 2:5.
B — A doua dispensaţie
„Lumea rea de acum” (al doilea cer şi pământ), sub controlul limitat al Adversarului, control luat prin uzurpare, a început la potop şi se va sfârşi complet când marele timp de necaz care vuieşte acum pe pământ se va termina şi când Satan va fi complet legat. Ioan 18:36; Gal. 1:4; 2 Pet. 3:7; Efes. 2:2; 1 Pet. 5:8; Ps. 46:9.
C — A treia dispensaţie
„Lumea viitoare” (al treilea cer şi pământ), în care va locui dreptatea, va fi sub administrare divină. Dispensaţia sau „lumea fără sfârşit” a început deja înainte de sfârşitul complet al celei de-a doua dispensaţii. În perioada de tranziţie de la dispensaţia a doua la dispensaţia a treia, noul Ierusalim (cerul nou), vine treptat din cer de la Dumnezeu. Imediat ce intervenţia divină va pune capăt necazului, dreptatea va începe să predomine, odată cu stabilirea fazei pământeşti a Împărăţiei. Evr. 2:5; 2 Pet. 3:13; Isa. 45:17; Apoc. 21:1,2; 2 Cor. 12:1-4.
D — Veacul Patriarhal
În Veacul Patriarhal (primul veac din dispensaţia a doua), Dumnezeu a avut legături „de prietenie” cu unii oameni ca: Noe, Avraam, Isaac şi Iacov. Veacul Patriarhal a început la potop, când s-a sfârşit prima dispensaţie şi a început a doua dispensaţie, şi a ţinut până la moartea lui Iacov. Gen. 6:8; 7:1; 22:16-18; 26:4; 28:14; 48:21; Iac. 2:23.
E — Veacul Iudeu
În Veacul Iudeu (al doilea veac din dispensaţia a doua), Atotputernicul Creator i-a recunoscut pe cei doisprezece fii ai lui Iacov (Israel) ca poporul Său special. Prin jertfe tipice, Israel a fost în mod tipic „un popor sfânt”, separat de alte popoare pentru un scop special. Favoarea lui Israel, care a început la moartea lui Iacov, a durat până când acest popor L-a respins şi L-a răstignit pe Isus, scumpul nostru Răscumpărător. După respingerea Răscumpărătorului, cele douăsprezece seminţii ale lui Israel au fost dezrădăcinate cu timpul din patrie şi au fost împrăştiate printre neamuri. Secerişul Veacului Iudeu, un timp de cernere şi necaz, s-a suprapus peste începutul lucrării Veacului Evanghelic. Amos 3:2; Deut. 14:2; Ioan 1:11; Mat. 10:5,6; Luc. 19:41-44.
Secerişul Veacului Iudeu
Secerişul de la sf>rşitul Veacului Iudeu a fost o perioadă de patruzeci de ani, ţin>nd de la începutul misiunii lui Isus, c>nd a fost uns de Dumnezeu cu spirit (Fapte. Ap. 10:37,38), anul 29 d. Cr., p>nă la nimicirea Ierusalimului, anul 70 d. Cr. Ceea ce a încercat pe Israelul natural în secerişul veacului lor a fost ADEVĂRUL prezentat lor atunci. Adevărul cuvenit atunci a fost secera, şi el a separat pe „israeliţii adevăraţi" de Biserica nominală iudee.
F — Veacul Evanghelic
Veacul Evanghelic (al treilea veac din dispensaţia a doua) este perioada de timp care a început la consacrarea lui Isus când avea 30 de ani şi care ţine până când faza spirituală a Împărăţiei va fi complet stabilită. „Jertfele mai bune” ale acestui veac fac ispăşire pentru păcatele lumii. Când Isus S-a consacrat să facă voia Tatălui, El a intrat pe calea îngustă care duce la nemurire. După trei ani şi jumătate Spiritul sfânt a ajuns la ucenicii evrei. După alţi trei ani şi jumătate credincioşii consacraţi dintre neamuri au intrat sub acea unică ungere a Spiritului. Cei care urmează cu credincioşie până la moarte în urmele lui Isus au speranţa primirii gloriei, onoarei şi nemuririi. Asemenea Veacului Iudeu, Veacul Evanghelic se sfârşeşte cu un seceriş. Şi secerişul Veacului Evanghelic este un timp de necaz şi cernere. Evr. 10:7,9; Fapt. 2:1-5; 15:13,14; 2 Pet. 1:4; Mat. 13:37-43.
Secerişul Veacului Evanghelic
Secerişul Veacului Evanghelic, ca şi cel Iudeu, va fi înt>i un timp de încercare şi cernere pentru Biserică, şi după aceea un timp de m>nie sau de vărsare a „ultimelor şapte nenorociri" peste lume, inclusiv peste Biserica nominală. Prima lucrare a Domnului nostru în secerişul acestui veac va fi să separe ce este adevărat de ce este fals. Biserica nominală, datorită stării ei amestecate, este numită de Domnul „Babilon" -- confuzie; şi secerişul este timpul de separare a diferitelor clase din Biserica nominală şi de coacere şi desăv>rşire a clasei „turmei mici".
G — Veacul Mesianic
Veacul Mesianic (primul veac din dispensaţia a treia) este perioada de o mie de ani de prezenţă a lui Cristos. Lucrarea acestui veac, care este acum în curs de intrare, începe înainte ca lucrarea Veacului Evanghelic să ajungă la sfârşitul ei complet. Ca şi Veacul Evanghelic, Veacul Mesianic începe în etape. Perioada de tranziţie de la a doua dispensaţie la a treia dispensaţie este timpul stabilirii fazei spirituale a Împărăţiei. Această perioadă de suprapunere a veacurilor este un timp de cernere, separare, încercare şi necaz cum n-a mai fost înainte. Când a doua dispensaţie se va sfârşi complet, va începe faza pământească a Împărăţiei. Lucrarea de nimicire a vrăjmaşilor şi de aducere sub conducerea lui Cristos a tuturor celor care vor vrea şi vor asculta se va împlini la sfârşitul acestui veac al învierii sau restabilirii. 2 Pet. 3:8; Fapt. 3:19-21; 1 Tes. 4:16,17; Apoc. 11:18; Dan. 12:1; Ier. 1:10; 1 Cor. 15:25-28.
H — Veacurile viitoare
După primul veac (Mesianic) al celei de-a treia dispensaţii sau „lumi” vor începe veacurile fără sfârşit, de perfecţiune, binecuvântare şi fericire. La începutul celui de-al doilea veac din dispensaţia a treia, va fi necesară „puţină vreme” pentru încercarea omenirii restabilite. În această perioadă de încercare Satan va avea permisiunea să încerce omenirea care va fi beneficiat de lecţiile experienţelor din perioada păcatului şi morţii. Adam şi Eva n-au avut experienţă şi n-au reuşit când au fost încercaţi în grădina Edenului, unde Satan a înşelat-o pe mama Eva. 1 Cor. 15:24-28; Isa. 45:17,18; Efes. 2:7; Apoc. 20:3,7; Ps. 150:6.
K — Gloria puterii şi funcţiei
În Veacul Evanghelic, viitorii membri ai corpului lui Cristos sunt în pregătire pentru marea onoare şi marele privilegiu de-a trăi şi domni cu Cristos. Cei care suferă cu Cristos, fiind mai mult decât învingători, vor împărtăşi gloria puterii sau funcţiei arătate prin planul K. 1 Pet. 2:9; 2 Tim. 2:11,12; Rom. 8:37; Apoc. 22:17.
L — Naşterea din Spirit
Cei care sunt credincioşi în ducerea la îndeplinire a termenilor legământului lor de sacrificiu se nasc din Spirit la timpul şi în ordinea cuvenită. Această naştere din Spirit a celor concepuţi de Spirit pentru natură divină este intrarea deplină în viaţă ca fiinţe spirituale divine. Învierea la natură divină a membrilor corpului lui Cristos are loc devreme în veacul învierii sau Veacul Mesianic. Mai întâi sunt înviaţi „morţii în Cristos” (sfinţii care au adormit de-a lungul Veacului Evanghelic), apoi membrii-picioare care au rămas vii, când îşi sfârşesc mersul pe calea îngustă credincioşi până la moarte, sunt înviaţi imediat ca fiinţe spirituale divine şi se alătură celorlalţi sfinţi înviaţi, cum se arată prin planul L, în perioada de tranziţie. Sfinţii înviaţi sunt angajaţi în aceeaşi lucrare a Împărăţiei pentru care şi-au folosit timpul şi atenţia pe când erau concepuţi de Spirit. 1 Cor. 15:51-54; 1 Tes. 4:16,17; Apoc. 14:13.
M — Conceperea de Spirit
În timpul Veacului Evanghelic mulţi sunt chemaţi să devină membrii lui Cristos, dar numai puţini fac legământ cu Dumnezeu prin sacrificiu. Cei care-şi prezintă corpul ca jertfă vie sunt încântaţi să facă voia Tatălui. Tatăl ceresc din propria Sa voinţă îi concepe prin cuvântul Adevărului şi astfel aceştia pot deveni un fel de prim-rod dintre creaturile Sale. Toţi care-şi predau voinţa umană şi acceptă voinţa lui Dumnezeu, în timpul acceptabil de sacrificiu, sunt concepuţi de Spirit la o moştenire nestricăcioasă şi nepătată păstrată în ceruri pentru cei credincioşi, ceea ce este arătat prin planul M. Mat. 20:16; Efes. 4:4; 1 Cor. 1:26-29; Rom. 12:1; Evr. 10:7-9; Iac. 1:17,18; 1 Pet. 1:3,4.
N — Perfecţiune umană — Prietenie — Îndreptăţire de probă
Adam, om perfect înainte de neascultarea sa, Isus, om perfect la prima Sa venire, şi omenirea restabilită în timpul domniei mijlocitoare a lui Cristos, sunt arătaţi pe planul N. Gen. 2:7; Luc. 1:35; Isa. 35:8.
De la Abel la Ioan Botezătorul mulţi bărbaţi şi femei au avut credinţă în făgăduinţele Creatorului. Ei L-au crezut pe Dumnezeu şi aceasta le-a fost socotită ca neprihănire. Datorită credinţei lor, aceştia au fost consideraţi „prietenii” lui Dumnezeu, cum este ilustrat prin planul N. Evr. 11:4-40; Iac. 2:23.
În Veacul Evanghelic mulţi s-au căit de păcate şi L-au recunoscut pe Isus ca Răscumpărătorul lor. Unii dintre aceştia au mers cu un pas mai departe şi s-au consacrat pentru o viaţă dreaptă. Cei de pe planul N au o măsură de „pace” dar nu sunt în pace cu Dumnezeu până în momentul când fac un legământ cu Dumnezeu prin sacrificiu. Cei care L-au acceptat pe Isus ca Răscumpărătorul lor sunt îndreptăţiţi „de probă” până la momentul când sunt invitaţi să-şi prezinte corpul ca jertfă vie. Dacă răspund, predându-şi voinţa umană şi acceptând voinţa lui Dumnezeu, îndreptăţirea lor „de probă” devine „vie” şi sunt în pace cu Dumnezeu; în momentul acela sunt concepuţi de Spirit la natură divină, cum se arată prin planul M.
Cei care nu răspund la invitaţia de a-şi prezenta corpul ca jertfă vie primesc o măsură din harul lui Dumnezeu (îndreptăţirea „de probă”) în zadar, dar nu mor în „moartea a doua”. Devenind iarăşi parte din lume, ei vor avea ocazia să meargă pe calea sfinţeniei la timpul cuvenit. Fapt. 3:19; 4:10-12; Rom. 6:18-21; 12:1; 3:24; 5:9; 5:1; 4:24; 2 Cor. 6:1; Isa. 35:8.
P — Îndreptăţirea tipică
Planul P arată îndreptăţirea tipică a Israelului natural. Jertfele tipice ale viţeilor şi ţapilor în timpul Veacului Iudeu, de când s-a dat Legea până când Isus a pironit-o pe cruce, a curăţit pe Israel după trup, dar nu real, ci tipic. La cruce îndreptăţirea tipică s-a sfârşit prin instituirea „sacrificiilor mai bune” care ridică în realitate păcatul lumii şi-i face perfecţi pe cei care se apropie. Exod. 19:5; Evr. 9:6,7; 10:1.
R — Planul degradării (neîndreptăţirii) — Calea lată
Prin neascultare Adam a căzut (de pe planul N) pe planul degradării (neîndreptăţirii), ceea ce se arată prin planul R. El şi urmaşii lui au mers de atunci încoace pe calea lată care duce la nimicire. Gen. 2:17; Mat. 7:13; Rom. 5:12.
S — Timp de necaz
Zona umbrită, notată cu S, indică timpul de necaz care vine peste biserica creştină nominală şi peste popoarele lumii în perioada de tranziţie de la dispensaţia a doua la a treia. Isus, fără îndoială citând din profeţia lui Daniel (cap. 12, vers. 1), a profeţit că în perioada de tranziţie actuală va fi un timp de necaz cum n-a mai fost. Acest necaz a început într-un sens odată cu întoarcerea Domnului (cu Împărăţia) pentru a face „restabilirea tuturor lucrurilor”. După trei ani şi jumătate a ieşit chemarea ca aceia care sunt deplin consacraţi să iasă afară din Babilon. Urmarea a fost un timp de cernere, încercare şi necaz. La vremea adunării este un timp de separare a grâului copt de cel necopt şi a grâului de neghină. Într-un anumit sens, necazul peste naţiuni a început în 1914, odată cu primul război mondial. Acest necaz, care vine în spasme (război, revoluţie, anarhie), este permis pentru ca lucrurile care nu sunt în armonie cu Împărăţia să poată fi îndepărtate. Mat. 24:21,22; Ioel 2:2; Apoc. 18:4; Mat. 13:41,42.
W — Omenirea ridicată la perfecţiune şi viaţă
La vremea neascultării lui Adam, Creatorul S-a întors cu spatele către Adam şi către rasa lui nenăscută încă. De mai bine de 6000 de ani omul merge pe calea lată care duce la moarte. Datorită jertfei scumpe a iubitului Răscumpărător, rasa umană moartă şi în curs de moarte va avea la timpul cuvenit (în timpul domniei mijlocitoare) posibilitatea să se căiască de păcat, să-L accepte pe Răscumpărătorul şi să I se supună. Cei care vor face astfel vor fi ridicaţi la planul perfecţiunii şi vieţii umane, care este arătat prin litera W. Gen 3:16-19; Mat. 7:13; 1 Tim. 2:3-6; Isa. 35:8.
Crucea pe planul P
Crucea de pe planul notat cu litera P reprezintă moartea Domnului nostru pentru a răscumpăra pe evrei de sub condamnarea lor în plus faţă de cea adamică, şi anume condamnarea legii dată prin Moise (Galateni 3:10-13; 4:5).
Crucea pe planul N
Crucea de pe planul notat cu litera N reprezintă moartea Domnului nostru pentru a răscumpăra întreaga omenire, evrei şi neamuri, de sub condamnarea adamică (Rom. 5:12; 1 Corinteni 15:21,22).

LITERELE MICI

a — Adam ca om perfect
Când a fost creat, Adam a fost om perfect, cum este reprezentat prin piramida a. Gen. 2:7; Luca 3:38.
b — Adam şi urmaşii săi, de la cădere până la potop
Piramida fără vârf b reprezintă pe Adam după cădere şi pe urmaşii săi condamnaţi la moarte. Gen. 3:17-19; Rom. 3:10; 5:12.
c — Avraam şi alţii, îndreptăţiţi la prietenie cu Dumnezeu
Avraam şi alţii de pe timpul acela au avut părtăşie cu Dumnezeu, cum se arată prin piramida c. Datorită credinţei, ei au fost prietenii lui Dumnezeu. Aceştia au fost ridicaţi deasupra lumii decăzute, păcătoase. Gen. 6:8; 22:15-18; 26:1-4; 28:10-14; Iac. 2:23; Ps. 45:16; Evr. 11:4-40.
d — Urmaşii lui Adam păcătoşi după potop
Piramida fără vârf d reprezintă pe urmaşii lui Adam după potop, tot în vrăjmăşie cu Dumnezeu. În prezent numărul urmaşilor lui Adam (pe care noi îi numim vii parţial) este de aproximativ 6 miliarde. Aceşti prizonieri condamnaţi la moarte din cauza neascultării lui Adam sunt „vrăjmaşi prin fapte rele”. În fiecare 24 de ore mor aproximativ 147.000 dintre aceşti prizonieri, după ce au ajuns la capătul căii late. Aceştia trec lângă miliardele care deja sunt morţi. Rom. 3:10,23; Ps. 49:7; Mat. 7:13.
e — Israelul natural îndreptăţit tipic
În timpul Veacului Iudeu, jertfele tipice îl curăţau pe Israelul natural, nu real, ci tipic. Evr. 10:1-4; 7:19.
f — Focul încercării şi necazului asupra Israelului natural
La prima venire a lui Isus, grâul („israeliţii” adevăraţi) au fost scoşi din sistemul bisericii nominale, iar pleava a fost arsă în foc nestins, ceea ce este reprezentat prin figura f. Acest foc nestins a fost un timp de necaz pe care Israelul nu l-a putut evita. Luc. 3:16,17; 1 Tes. 2:14-16.
g — Isus ca om perfect
Isus ca om perfect, matur, la vârsta de 30 de ani, este arătat prin piramida g. El a lăsat gloria avută la Tatăl ca fiinţă spirituală şi a luat natura omului ca să poată fi preţ corespunzător pentru Adam. Ca om, El S-a smerit şi a fost ascultător până la moarte. Luc. 1:26-33; Ioan 1:14; 1 Tim. 2:5,6.
h — Isus conceput la natură divină
La vârsta de 30 de ani Isus Şi-a predat voinţa umană şi a acceptat voinţa Tatălui ceresc. După ce a făcut această consacrare, a simbolizat-o prin botezul în apă. Isus a fost uns cu Spiritul sfânt şi a fost conceput la natură divină, aşa cum este reprezentat prin piramida h. Domnul nostru Isus Cristos a fost trei ani şi jumătate pe planul M, planul conceperii de Spirit. Evr. 10:7,9; Mat. 3:13-17; Ioan 1:29-34.
i — Isus fiinţă spirituală divină (născut din Spirit)
Existenţa umană a lui Isus s-a sfârşit la cruce. După ce a fost mort părţi din trei zile, Răscumpărătorul nostru a fost înviat ca fiinţă spirituală glorioasă divină, cum este reprezentat prin piramida i. Domnul nostru a fost „întâiul-născut” dintre morţi. Noua creaţie concepută de Spirit, al cărei corp timp de trei ani şi jumătate a fost corpul perfect al omului Isus, a primit un corp spiritual divin. Luc. 23:44-46; 24:1-7; Col. 1:18.
k — Isus S-a aşezat cu Tatăl pe tronul Său
La 40 de zile după învierea Sa, Domnul nostru (fiinţă glorioasă divină începând de la învierea Sa) S-a înălţat la mărirea din locurile preaînalte, cum este ilustrat prin piramida k. Luc. 24:50,51.
l — Isus în glorie îndrumând Biserica în timpul Veacului Evanghelic
De la înălţarea Domnului nostru Isus Cristos până la începutul secerişului Veacului Evanghelic, Domnul nostru a fost în cer, a stat cu Tatăl pe tronul Său, îndrumând şi conducând afacerile Bisericii Sale pe pământ. Mat. 28:19,20; Ioan 14:2,3.
m — Mulţimea mare de copii ai Tatălui concepuţi de Spirit
În timpul Veacului Evanghelic, toţi care fac un legământ prin jertfă, acceptabil pentru Dumnezeu, sunt concepuţi de Spirit la natură divină. Însă de-a lungul veacului un mare număr de creştini concepuţi de Spirit au devenit supraîncărcaţi cu grijile acestei vieţi. Ei sunt reprezentaţi prin secţiunea notată cu m în piramida fără vârf. Aceste fecioare nechibzuite nu s-au gândit la făgăduinţele nespus de mari şi scumpe, care le-ar fi ajutat să crească în har şi cunoştinţă, şi nu şi le-au însuşit. Cele neglijente şi-au pierdut ungerea, dar nu conceperea. În cele din urmă ele şi-au spălat hainele în sângele Mielului. Apoc. 7:13-15; Mat. 25:1-12; 1 Ioan 2:1,2.
n — Turma mică de copii ai Tatălui concepuţi de Spirit
„Turma mică” de copii consacraţi ai Tatălui ceresc din timpul Veacului Evanghelic, reprezentaţi prin secţiunea n, şi-au îndeplinit legământul, fiind morţi faţă de voinţa, scopurile şi ambiţiile pământeşti. Făgăduinţele scumpe i-au ajutat să crească în har şi cunoştinţă. Cei mai mult decât învingători vor sta cu Cristos pe tronul Său de glorie. Col. 3:1-3; 2 Pet. 1:4; 2 Tim. 2:11,12.
p — Majoritatea bisericii nominale, îndreptăţiţi „de probă”
În Veacul Evanghelic mulţi s-au asociat cu biserica nominală, cum este reprezentat prin secţiunea p. Având o măsură de credinţă, aceştia au avut o măsură de pace cu Dumnezeu şi o măsură din privilegiul rugăciunii. Dintre aceşti îndreptăţiţi de probă mulţi au fost chemaţi să devină mireasa lui Cristos. Dacă unul invitat a respins invitaţia, acesta a primit în zadar măsura de har de care s-a bucurat, însă el n-a mers în moartea a doua. Devenind iarăşi parte din lume, va avea posibilitatea la timpul cuvenit să meargă pe calea sfinţeniei. Mulţi de pe planul N, reprezentaţi prin secţiunea p, au pretins că sunt creştini dar niciodată n-au făcut un legământ prin jertfă cu Dumnezeu. De aceea ei sunt „neghină”. Rom. 12:1; 2 Cor. 6:1.
q — Lupii în piei de oaie

În timpul Veacului Evanghelic mulţi s-au asociat cu biserica nominală pentru afaceri, pentru motive sociale şi egoiste. Aceştia sunt reprezentaţi prin secţiunea q. Ei fac parte din clasa neghină şi sunt reprezentaţi sub planul îndreptăţirii „de probă”. Fiind parte din lume, la timpul cuvenit şi ei vor avea posibilitatea să meargă pe calea sfinţeniei. Mat. 7:15-18; Fapt. 20:29.
r — Domnul nostru revenit ca Mire, Secerător şi Rege
Când a sosit timpul începerii secerişului Veacului Evanghelic, Domnul nostru S-a întors cu Împărăţia în atmosfera Pământului, cum este ilustrat prin piramida r de pe planul L. Totuşi Domnul nostru Îşi păstrează „toată puterea” pe care a primit-o la înviere, cum se ilustrează prin piramida i de pe planul L. Acum este timpul exercitării acelei puteri. Lucrarea Împărăţiei, care a început la sosirea Sa, va continua tot Veacul Mesianic. La trei ani şi jumătate de la începutul prezenţei a doua a Domnului, Regele nostru i-a înviat pe membrii corpului Său care dormiseră de-a lungul Veacului Evanghelic, după ce şi-au sfârşit credincioşi mersul pe calea îngustă. Cei mai mult decât învingători care mor începând de la învierea „morţilor în Cristos” nu mai dorm în moarte, ci sunt „schimbaţi” imediat după moarte pentru a fi cu Domnul şi cu ceilalţi sfinţi angajaţi în lucrarea Împărăţiei, cum este reprezentat prin piramida r de pe planul L. Ioan 14:2,3; 1 Tes. 4:16,17; 1 Cor. 15:51-53; Apoc. 14:13.
s — Turma mică separată de Babilon

După trei ani şi jumătate de la începutul prezenţei a doua a Domnului, „fecioarele înţelepte” au fost invitate să iasă afară din Babilon. Acest lucru este arătat prin piramida fără vârf s. Cei concepuţi de Spirit care trăiesc conform angajamentului lor de consacrare, fiind angajaţi cu credincioşie în lucrarea Împărăţiei, lucrează cu osteneli, aşteptând schimbarea învierii, „într-un moment, într-o clipeală de ochi”, dacă au fost credincioşi până la moarte. Apoc. 18:4; 14:13; 1 Cor. 15:51-53.
t — Mulţimea mare arătată ca clasă separată
Mulţimea mare, concepută de Spirit, nu-şi păstrează haina curată. Ei zidesc cu lemn, fân şi trestie. Aceştia sunt reprezentaţi ca grâu necopt deplin la vremea adunării. După ce „turma mică” va fi înviată, mulţimea mare, pe planul M, va fi vizibilă ca clasă separată, cum se ilustrează prin piramida fără vârf t. După ce vor trece prin marele necaz, ei vor cere Tatălui, prin Avocatul lor, să le îndepărteze petele de pe haină. Cei care vor birui vor fi înviaţi în acelaşi timp cu „fecioarele nechibzuite” care au murit de-a lungul Veacului Evanghelic. Apoc. 7:13-15.
u — Îndreptăţiţii de probă care n-au fost chemaţi
Nimeni nu este chemat cu chemarea de sus dacă nu este coroană disponibilă. Cei reprezentaţi prin secţiunea u n-au fost concepuţi de Spirit. Fiind parte din lume, ei vor avea posibilitatea să meargă pe calea sfinţeniei la timpul cuvenit. Isa. 35:8.
v — Lupii în piei de oaie întorcându-se în lume
În perioada de tranziţie biserica nominală se desface în bucăţi şi cade. Înainte de încheierea secerişului fiecare clasă se va arăta separat. Cei care au pretins că sunt creştini dar care au fost lupi în piei de oaie se vor manifesta la timpul cuvenit, cum se arată prin secţiunea v. Ei, fiind parte din lume, vor avea posibilitatea să meargă pe calea sfinţeniei la timpul cuvenit. Isa. 35:8.
w — Cristosul glorificat (Cap şi Corp)
După ce ultimul membru al „turmei mici” îşi va sfârşi mersul pământesc pe calea îngustă, va avea loc unirea sau căsătoria Mirelui cu mireasa, cum se ilustrează prin piramida w. Mireasa va împărtăşi gloria funcţiei sau puterii Mirelui (arătată pe planul K). Apoc. 19:7.
x — Cristosul (Capul tuturor)
După unirea deplină a Mirelui cu mireasa, toate lucrurile din cer şi de pe pământ vor fi aduse treptat sub conducerea lui Cristos, sau altfel vor merge în moartea a doua. Efes. 1:10; Apoc. 22:17; Fapt. 3:23.
y — Mulţimea mare în faţa tronului
Cei concepuţi de Spirit în Veacul Evanghelic puşi în clasa marii mulţimi îşi vor spăla hainele în sângele Mielului dacă vor dori viaţă. Cei care le spală vor fi născuţi din spirit la timpul cuvenit şi vor servi înaintea tronului, cum este arătat prin secţiunea y de pe planul L. Toate fiinţele spirituale care-L vor recunoaşte pe Cristos sunt arătate prin y. Apoc. 7:13-15; Efes. 1:10.
z — Israelul după trup
Când intervenţia divină va opri marele timp de necaz, Noul Legământ va fi sigilat cu sângele scump al lui Isus. Vrednicii din vechime vor fi înviaţi, iar Noul Legământ va fi inaugurat cu un grup reprezentativ din Israel, cu acei care au credinţă, cum este ilustrat prin secţiunea z. Aici vor fi incluşi numai israeliţii adevăraţi care vor fi în fruntea popoarelor pământului. Zah. 8:22,23; 14:1-3; Ps. 45:16; Exod. 20:18,19; Ier. 31:31-34.

CIFRELE

1 — Potopul
La potop, arătat la cifra 1, s-a sfârşit prima dispensaţie şi a început a doua dispensaţie. De la crearea lui Adam până la potop au fost 1656 ani. La potop a început şi Veacul Patriarhal. Legătura de prietenie a lui Noe (unul dintre patriarhi) cu Creatorul ceresc a continuat.
2 — Moartea lui Iacov
Moartea lui Iacov, arătată prin cifra 2, a avut loc în 1813 î. Cr. Moartea lui a marcat încheierea Veacului Patriarhal şi începutul Veacului Iudeu. De la moartea lui Iacov până la moartea lui Isus, o perioadă de 1845 de ani, Israelul natural a avut favoare specială.
3 — Botezul lui Isus
Isus, la vârsta de 30 de ani, reprezentat prin cifra 3, S-a consacrat să facă voia Tatălui ceresc şi apoi S-a prezentat la Ioan Botezătorul pentru a-Şi simboliza această dedicare. Evenimentul extraordinar a avut loc în toamna anului 29 d. Cr. Atunci a început secerişul Veacului Iudeu. La aceeaşi dată a început şi Veacul Evanghelic.
4 — Răstignirea lui Isus
În anul 33 d. Cr., vineri, 3 aprilie, Răscumpărătorul nostru a fost răstignit, ceea ce se arată la cifra 4. A treia zi de la moartea Sa, duminică dimineaţa devreme, Mântuitorul a fost înviat; El a fost „întâiul-născut dintre morţi”. După cincizeci de zile ucenicii care erau în aşteptare au fost unşi cu Spirit şi au fost concepuţi individual de Spirit pentru natură divină.
5 — Sfârşitul celor 70 de săptămâni (490 de ani) de favoare pentru Israel
În anul 36 d. Cr. s-au sfârşit cei 490 de ani de favoare pentru Israel, care se arată prin cifra 5. Chiar dacă favoarea naţională s-a sfârşit când Israelul natural L-a respins şi L-a răstignit pe Isus, favoarea specială pentru „israeliţii adevăraţi” s-a extins de la anul 33 la anul 36. Credincioşii dintre neamuri au primit Spiritul sfânt în anul 36, la sfârşitul perioadei de favoare pentru Israel.
6 — Sfârşitul Veacului Iudeu şi a secerişului acestuia
În secerişul Veacului Iudeu „israeliţii adevăraţi” au fost separaţi de biserica nominală, iar pleava a fost arsă în foc nestins. Sfârşitul Veacului Iudeu şi a secerişului acestuia sunt arătate prin cifra 6.
7 — Începutul celei de-a treia dispensaţii
A treia dispensaţie a început la întoarcerea Domnului nostru în anul 1874, cum este reprezentat prin cifra 7. Atunci a început Veacul Mesianic. Acesta a fost şi începutul veacului învierii, al veacului restabilirii şi al zilei de judecată. Secerişul Veacului Evanghelic a început odată cu prezenţa Secerătorului-şef.
8 — Învierea sfinţilor adormiţi
În anul 1878 au fost înviaţi morţii în Cristos. Acest lucru este arătat la cifra 8. Era timpul ca ei să se angajeze în lucrarea Împărăţiei. În acelaşi an a ieşit chemarea ca sfinţii de această parte a „vălului” să iasă din Babilon. Cei 1845 de ani de dizgraţie pentru Israelul natural s-au sfârşit tot în 1878.
9 — Încetarea chemării generale
Chiar dacă chemarea generală a încetat în 1881, uşa înaltei chemări a rămas deschisă, ceea ce este reprezentat la cifra 9. Totuşi, dacă unul conceput de spirit s-a lăsat supraîncărcat de grijile acestei lumi sau a căzut într-o viaţă păcătoasă sau şi-a pierdut credinţa, acesta va trebui să fie înlocuit cu altul doritor să facă voia Tatălui. El va fi invitat să intre pe calea îngustă ca înlocuitor al celui dintâi. Uşa spre chemarea de sus va rămâne deschisă până când mireasa va fi pregătită.
10 — Sfârşitul dispensaţiei a doua
Când intervenţia divină va opri marele timp de necaz, a doua dispensaţie se va sfârşi complet, ceea ce este arătat la cifra 10. Data aceasta, care este necunoscută în prezent, va fi şi sfârşitul Veacului Evanghelic şi al secerişului acestuia. Atunci tot „grâul” va fi fost înviat, iar „neghina” va fi fost arsă. Când a doua dispensaţie se va sfârşi complet, Noul Legământ va fi sigilat cu sângele preţios al lui Isus şi va fi inaugurat cu aceia din Israel care au credinţă.
11 — Sfârşitul Veacului Mesianic
După ce Regele Isus va nimicii pe toţi vrăjmaşii, prezenţa Sa de o mie de ani se va încheia. Acest lucru este reprezentat prin cifra 11. Împărăţia va fi predată Tatălui ceresc pentru ca El să fie totul în toţi. Atunci va începe al doilea veac din dispensaţia a treia, prima parte a lui fiind „puţina vreme” necesară pentru încercarea finală a omenirii restabilite.

* * *

Moartea a doua
Perioada c>nd Dumnezeu va permite, din nou, răului să triumfe „puţin", pentru ca prin el să-Şi încerce ceaturile (care p>nă la timpul acela vor cunoaşte pe deplin at>t binele c>t şi răul, precum şi urmarea acestora) pentru ca acei care în final vor prefera şi vor alege răul, să poată fi înlăturaţi -- nimiciţi. Nimicirea totală şi fără speranţă este intenţionată numai pentru făcătorii de rele cu voia, care, asemenea lui Satan, în m>ndria inimii şi răzvrătire împotriva lui Dumnezeu, vor iubi şi vor face răul în ciuda manifestărilor dezaprobării divine şi în ciuda experienţei lor cu pedeapsa pentru acesta.

* * *

LĂUDAŢI PE DOMNUL!

Slavă, cinste şi laudă Tatălui din cer care a făcut un plan atât de armonios şi frumos, înregistrat în Biblie! Recomandăm tuturor celor care iubesc adevărul şi dreptatea să studieze planul veacurilor tot mereu.
„Lăudaţi pe Domnul. Lăudaţi pe Dumnezeu în lăcaşul Său cel sfânt, lăudaţi-L în întinderea cerului unde se arată puterea Sa. Lăudaţi-L pentru faptele Sale cele mari. Lăudaţi-L după mărimea Sa nemărginită. Tot ce are suflare să laude pe Domnul. Lăudaţi pe Domnul!” Ps. 150:1,2,6.