ÎNTOARCEREA LA AFACERI

R5669 W. T. 15 aprilie 1915 (pag. 125-126)

Unii dintre dragii noștri cititori și-au aranjat foarte lăudabil afacerile cu câtva timp în urmă, așa încât să-și dea tot timpul lucrării secerișului, neanticipând prelungirea Secerișului — lucrarea de spicuire, arderea neghinei, treieratul grâului etc. Mai mult, mulți dintre ei au folosit în lucrarea Secerișului aproape tot surplusul lor din bunurile acestei lumi — străduindu-se să-și adune comori în ceruri. Unii dintre acești frați și surori dragi au ajuns aproape, sau chiar au trecut peste limita posibilităților lor, în ceea ce privește aranjamentele actuale. Ei, în mod potrivit, caută în jurul lor să vadă conducerile providenței Domnului cu privire la acțiunile lor viitoare. Se vor afunda în afaceri atât de mult încât să aibă puțin timp pentru lucrurile spirituale? Se vor identifica ei cu vreun fel de speculație, și, poate, vor implica și pe alții în ceva ce în final va fi o pierdere? Sau vor căuta să facă ceva într-un mod liniștit care le va da posibilitatea să facă față cheltuielilor, poate să fie în stare să continue într-o oarecare măsură în lucrarea de spicuire a Secerișului? Aceasta din urmă este așteptarea noastră, și credem că este în acord cu Spiritul Domnului — spiritul minții sănătoase. 2 Timotei 1:7.

Să ne aducem aminte de marea descurajare a apostolilor în legătură cu moartea Răscumpărătorului. Chiar până în ziua răstignirii Sale ei se gândiseră că remarcile Lui cu privire la moarte, înviere etc., erau un limbaj figurat, și că în realitate El era pe punctul de a fi înălțat la putere și glorie mare. Experiențele acelui timp trebuie să fi fost o aspră încercare asupra lor în toate felurile. Învierea Domnului nostru a treia zi le-a reînsuflețit speranțele, cu toate că aparițiile Lui în mod miraculos arătau ceva schimbare minunată pe care ei nu o puteau înțelege; dar după aceea ei au aflat că aceasta era din cauză că El nu mai era om, ci o Nouă Creatură desăvârșită de natură divină.

Apoi a venit intervalul lung între arătări — timp de săptămâni nu L-au văzut deloc, n-au auzit nimic din partea Lui. Agitate, dezamăgitoare zile! — credința și răbdarea lor au slăbit. În cele din urmă, cu totul descurajat, Sf. Petru a luat inițiativa anunțând hotărârea sa de a renunța la toate gândurile de a mai propovădui și hotărârea de a se întoarce la pescuit. El a anunțat: „Mă duc să prind pește”. Prompt, foștii lui parteneri au răspuns: „Mergem și noi cu tine” (Ioan 21:3). Aici erau șapte ucenici principali, părăsind marea lucrare la care fuseseră invitați de Domnul — dar făcând astfel în nedumerirea lor, cu inimi loiale ca întotdeauna.

Evident aceasta era ocazia pe care o aștepta Isus. Nu știm nici un alt motiv pentru care să fi rămas patruzeci de zile înainte de a Se înălța la Tatăl. El a îngăduit ucenicilor să se întoarcă la fostele lor îndeletniciri și să aibă descurajare. Chiar în prima noapte au lucrat toată noaptea „și n-au prins nimic”! Bieții oameni! Trebuie să fi simțit ca și cum totul era împotriva lor. Totuși, Isus veghea asupra lor tot acest timp și în mod intenționat le-a permis să ajungă la această criză, așa încât să-i poată învăța o lecție mare — și prin ei și pe noi. Lecția era că El era în stare să conducă toate afacerile lor și că ei trebuiau să se încreadă ferm în El, orice ar veni, atâta timp cât erau loiali și urmau îndrumările Lui.

Descurajați în ceea ce privește încrederea în propriile lor capacități ca oameni de afaceri, dimineața ei au fost gata să-L vadă pe Isus pe mal și să-I accepte invitația de a mânca împreună cu El din peștii deja fripți — de unde provenea peștele și focul, ei nu știau. Aceste lucruri au fost pregătite prin putere miraculoasă, așa cum a fost și trupul lui Isus în care li S-a arătat și îmbrăcămintea care-l acoperea. Isus le-a spus puține lucruri, cu excepția Sf. Petru: „Paște oile Mele, paște mielușeii Mei, dacă Mă iubești”. Apostolii și-au însușit lecția și s-au întors din nou la predicarea Evangheliei ca afacere principală a vieții. Binecuvântarea Domnului a fost cu ei. El S-a îngrijit de ei potrivit nevoilor lor, cu toate că uneori aceasta era închisoare; uneori post și foame, goliciune și pericol. El le-a dat din ceea ce avea mai bun pentru dezvoltarea lor ca Noi Creaturi.

Nu vrem să facem o paralelă aici și să sugerăm că toți frații ar trebui să părăsească afacerile pământești, așa cum au făcut apostolii. Noi nu suntem apostoli. Apostolii au fost numai cei doisprezece. Noi nu trebuie să ne așteptăm să avem de făcut o lucrare tot așa de importantă, nici ca providențele Domnului să fie atât de considerabil exercitate în favoarea noastră.Trebuie însă să ne amintim afirmația Învățătorului: „Unul singur este Îndrumătorul vostru: Hristos, și voi toți sunteți frați!” Deși apostolii au fost frați mai importanți decât noi, totuși și noi suntem frați; și Unul este Domnul sau Capul nostru, și toți avem un singur Tată. Promisiunile divine ne asigură că toate lucrurile vor lucra împreună pentru binele nostru, pentru că iubim pe Dumnezeu și am fost chemați potrivit scopului Său, și căutăm să ne întărim chemarea și alegerea.

Lecția pe care o sugerăm este aceea că Planul divin nu s-a schimbat. Cu siguranță Secerișul nu s-a sfârșit. Marele Timp de Necaz a început deja. Cu toate că este necesar să ne îngrijim de lucrurile cuviincioase și cinstite în ochii tuturor oamenilor, nu trebuie să uităm că afacerea noastră de căpătâi este aceea de ambasadori pentru Dumnezeu — reprezentanți ai Domnului Isus Cristos — vestitori ai Veștilor Bune de mare bucurie care în cele din urmă vor fi pentru tot poporul. Nu trebuie să uităm niciodată că trebuie să căutăm mai întâi, mai ales, Împărăția lui Dumnezeu și dreptatea pe care aceasta o reprezintă și o insuflă.

Aceasta trebuie să fie principala noastră lucrare, principalul scop al vieții pentru noi. Toate celelalte trebuie să fie secundare. Trebuie să așteptăm ca Domnul să ne dea înțelepciunea necesară și har, dacă-l căutăm, prin care să-L putem servi cu aprobare, și totuși să ne îngrijim de lucrurile necesare pentru confortul nostru trupesc, fără a părăsi în întregime lucrul. Aceasta ar însemna că trebuie să veghem și să ne rugăm — cerând îndrumarea Domnului și apoi așteptând să vedem pe ce cale providențele Lui par să ne îndrumeze cursul. Trebuie să veghem, de asemenea, împotriva șiretlicurilor Adversarului, care va căuta să ne prindă în cursa afacerilor sau plăcerilor, sau în altele.

((599))

Sfatul nostru este ca toți din poporul Domnului să pună Împărăția și interesele ei mai întâi, în cuvânt, în gând și în faptă — dând doar timpul care este absolut necesar procurării lucrurilor trebuincioase pentru confortul nostru pământesc și pentru confortul celor care depind de noi. Cu siguranță astfel am urma exemplul Învățătorului, fiind plăcuți Tatălui și fiind utili unii altora. Astfel am fi exemple pentru vecinii noștri, și ne-am pregăti pentru Împărăție.