Vol. 16 Iulie-August 2009 Nr. 5

ALEGEREA BĂTRÂNILOR ȘI A DIACONILOR

R 5336 W. T. 15 octombrie 1913 (pag. 318-319)

Ne-au fost adresate numeroase întrebări care ne arată că unii frați au dificultăți în aplicarea sugestiilor date în Volumul VI despre subiectul alegerii de servitori pentru adunări — bătrâni și diaconi.

Gândul nostru n-a fost să punem o regulă invariabilă în acest subiect. Biblia nu dă și nimeni nu are dreptul să stabilească o astfel de regulă. Sugestia noastră a fost ca, oricând este posibil, alegerea să fie unanimă, și dacă 75% din adunare, sau mai mult, n-ar favoriza alegerea unui frate, ar fi mai curând neînțelept ca el să accepte funcția — serviciul. Nu vrem să spunem prin aceasta că o minoritate de 25% sau 30% să fie încurajată să obstrucționeze adunarea și să împiedice o alegere.

Strict vorbind, o majoritate de unul într-o adunare ar hotărî orice lucru dacă n-ar interveni iubirea ca să încurajeze o luare în considerare a sentimentelor celorlalți. Dacă, de exemplu, într-o adunare sunt 100 de frați, 51 ar avea dreptul să decidă cine să fie servitorii Bisericii, iar ceilalți 49 să accepte liniștiți, recunoscând faptul că ei constituie doar o minoritate și cu loialitate trebuie să se străduiască să sprijine voința majorității.

Numai spiritul iubirii și interesele cele mai bune ale tuturor din adunare sugerează mai mult de 51%. Iubirea trebuie să se străduiască pentru un vot unanim. Dar cum poate fi obținut acesta? Vom oferi o sugestie.

Să presupunem că într-o adunare de 100 se consideră că sunt necesari pentru serviciu șase Bătrâni. A, B, C, D, E, F ar reprezenta posibilii candidați, cu mai multă sau mai puțină capacitate. A ar putea avea 100 de voturi; B, 90; C, 80; D, 70; E, 60; F, 50. La o votare strictă, pe linia preferinței, la un procent de 90% numai doi ar fi aleși; dar gândul nostru ar fi că toți cei șase ar putea fi unanim aleși, dacă ei sunt media materialului cel mai bun pe care îl are adunarea și dacă nu se cunoaște nimic defavorabil în privința caracterului lor moral.

Este o greșeală să gândim că standardele stabilite de sf. Pavel trebuie să fie luate literal, pentru că nu s-ar găsi nici unul care să îndeplinească toate cerințele. Apostolul a arătat cum ar fi bătrânul ideal. Cel care votează trebuie să aibă acest ideal în mintea sa când se gândește la voia Domnului; dar adunarea nu trebuie lăsată fără Bătrân decât dacă sunt neajunsuri serioase.

Domnul nostru în mod asemănător a pus un exemplu perfect înaintea noastră când a spus: ȘVoi fiți deci desăvârșiți, după cum și Tatăl vostru Cel ceresc este desăvârșit” (Mat. 5:48). Cine este desăvârșit în felul în care Dumnezeu este desăvârșit? ȘNu este nici un om drept, nici unul măcar” (Rom. 3:10). învățătorul, evident, a vrut să spună că noi nu trebuie să ne măsurăm după un standard jos, ci după standardul perfect, ca astfel să ne ridicăm la cele mai înalte idealuri în privința vieților și caracterelor noastre și în privința celor aleși să fie Bătrâni și exemple pentru Turmă.

Să ne amintim întotdeauna că nimeni nu trebuie să voteze în afară de aceia care declară o deplină consacrare, arătată prin simbolul obișnuit — scufundarea în apă. Cei care nu și-au simbolizat consacrarea nu trebuie respinși ca frați, dar trebuie să fie considerați așa de imaturi încât să nu fie competenți să-și exprime opinia cu privire la cei care ar fi calificați să servească Biserica, și, bineînțeles, n-ar fi calificați ca ei înșiși să fie servitori.

O altă întrebare care se ivește pe ici pe colo este: Oare să fie ales ca servitor al Bisericii unul care n-a făcut Angajamentul special pe care atât de mulți dintre noi l-au găsit de mare ajutor și care a fost recomandat tuturor? Noi nu putem face din acest Angajament o probă de frăție; pentru că, deși credem că Domnul l-a dat în mod special în acest timp și că într-o anumită măsură El intenționează ca acesta să servească drept probă printre cei consacrați, totuși Biblia nu ne autorizează să-l facem o probă de frăție. Este mai curând o chestiune de judecată decât de îndrumare divină, exact cum întrebuințarea greșită a limbii engleze de către candidat sau manierele stângace ar putea destul de potrivit să fie luate în considerare, chiar dacă nu sunt menționate în Biblie printre calitățile pentru funcția de bătrân.

Ne-ar bucura mult să știm că toți Bătrânii și Diaconii dragi din poporul Domnului din orice loc ar putea vedea la fel în ceea ce privește caracterul rațional al Angajamentului și armonia lui cu Cuvântul divin și cu Legământul nostru de consacrare, la care Angajamentul este ca niște franjuri albaștri sau o poală și un tiv. Cu greu se poate cineva reține să nu se mire ce obiecție ar putea avea un frate sau o soră creștini la acest Angajament. Unora dintre noi acest lucru li se pare ca și cum ar implica ceva rău cu privire la intențiile inimii lor, sau ceva defect în facultățile lor mintale. Totuși, noi nu suntem competenți să judecăm atât de bine. învățătorul a spus: „Nu judecați”.

Gândul nostru este că în alegerea de Bătrâni sau Diaconi ar putea fi preferați aceia care au făcut Angajamentul și care sunt de aceeași părere în acest subiect. Totuși, dacă frații care sunt competenți să conducă adunările sunt acceptabili în celelalte privințe și nu se opun Angajamentului, pot fi aleși. Aceasta ar fi în special adevărat despre aceia care declară că ei îndeplinesc toate cerințele Angajamentului cum pot mai bine, și refuză să-l accepte doar de teamă ca nu cumva făcând acest Angajament simplu să le dăuneze lor în timp ce pe alții îi ajută. S-ar putea ca noi să nu înțelegem nici procesul gândirii lor nici atitudinea inimii lor, dar în astfel de circumstanțe putem trece peste ceea ce nu putem nici înțelege nici aprecia.