Vol. 15 Mai-Iunie 2008 Nr. 4

„UNDE ESTE COMOARA VOASTRĂ”

Luca 12:13-34

„Căci unde este comoara voastră, acolo va fi și inima voastră.” Luca 12:34 .

R 5396 W. T. 1 februarie 1914 (pag. 44-45)

Isus era înconjurat de o mulțime de evrei, când unul dintre ei recunoscându-L a fi o persoană influentă I-a cerut să-l sfătuiască pe fratele său să-i dea o parte din moștenirea familiei. Isus a refuzat, spunând că El nu era judecător sau împărțitor. Ar fi bine dacă urmașii lui Isus ar urma pe Învățătorul în aceasta, ca și în alte chestiuni. Prea mulți sunt dispuși să se amestece în problemele altora și trec cu vederea faptul că însărcinarea Domnului este de a predica Evanghelia.

Societatea a prevăzut anumite reguli, legi și reglementări — „autorități ... rânduite de Dumnezeu”. Să renunțăm la ceea ce nu ne-ar acorda aceste legi. Noi ar trebui să fim mulțumiți cu lucrurile pe care le avem și cu acele lucruri pe care ni le asigură providența divină. După cum Isus avea altă lucrare de îndeplinit, așa este și cu urmașii Lui. Acea lucrare este pregătirea pentru Împărăția glorioasă Mesianică. Bogățiile pe care aceasta ni le promite sunt atât de superioare bogățiilor pământești, încât acestea din urmă par, cum a declarat sf. Pavel, pierdere și gunoaie, nevrednice de a fi comparate cu lucrurile binecuvântate pe care le promite Domnul nostru.

Isus Și-a susținut refuzul de a interveni printr-o prevenire împotriva lăcomiei. Aceasta implica faptul că proprietatea aparținea de drept fratelui, și că cel care s-a adresat lui Isus dorea mai mult decât drepturile sale legale. El poftea ceea ce pe drept aparținea altuia. Isus voia ca el, și noi toți, să vedem că abundența posesiunilor pământești, a averii, nu este esența vieții. Un om ar putea fi nefericit în timp ce s-ar scălda în bogăție, sau ar putea fi fericit într-o relativă sărăcie. Baza fericirii se măsoară prin relația sufletului cu Dumnezeu și prin speranța în El.

Evreii au fost un popor tipic — Israelul natural, în comparație cu Israelul spiritual din acest Veac Evanghelic. Promisiunea lui Dumnezeu pentru Israelul natural a fost că dacă ei vor ține Legea, vor moșteni Promisiunea făcută lui Avraam și vor fi folosiți de Dumnezeu ca Împărăția Sa pentru a binecuvânta lumea. Dificultatea lor a fost că, fiind păcătoși asemenea restului oamenilor, ei nu au fost în stare să țină cerințele divine, prin urmare nu au fost calificați să fie folosiți de Dumnezeu ca Împărăția Sa pentru răspândirea binecuvântărilor Sale peste neamuri. Cu toate acestea, speranța Împărăției a fost întotdeauna lucrul cel mai important în mintea lor, căutat de către toți.

Isus a venit în lume pentru a Se da ca „Preț de Răscumpărare pentru toți” (1 Timotei 2:6), și pentru a începe lucrarea de chemare și atragere a „israeliților adevărați” care să constituie asociații Săi în Împărăția Mesianică. El a putut și a ținut Legea în mod perfect, și în plus Și-a dat viața ca sacrificiu pentru Adam și rasa lui. Acest sacrificiu I-a permis să compenseze greșelile neintenționate ale tuturor „israeliților cu adevărat” în care nu era fățărnicie. Deși ei nu puteau ține Legea și astfel să obțină Împărăția, prin acceptarea lui Cristos se putea să li se atribuie dreptatea Legii și astfel să fie acceptabili pentru Dumnezeu. Prin urmare, propovăduirea lui Isus pentru oamenii care de secole se străduiau să se dovedească vrednici înaintea lui Dumnezeu să constituie acea Împărăție, a fost în întregime despre Împărăție. Prima ocazie de a fi membri în clasa Împărăției ((1070)) a fost dată poporului evreu; și numai în măsura în care ei au respins favoarea, aceasta a trecut de la ei la neamuri. După cum sf. Pavel a spus unora: „Cuvântul lui Dumnezeu trebuia vestit mai întâi vouă; dar, fiindcă voi îl lepădați ... iată, ne întoarcem spre neamuri” (Fapt. 13:46). Ca atare, vedem că învățăturile lui Isus nu au fost adresate lumii, ci oamenilor care pretindeau că s-au separat de lume, sau căutau și doreau să ajungă la comoștenire în Împărăția mesianică.

Într-adevăr, întreaga învățătură a Noului Testament este pentru astfel de persoane. Numai aceștia au urechi de auzit; și suntem instruiți ca „cei care au urechi de auzit, să audă”. Iarăși suntem instruiți ca Evanghelia Împărăției să fie predicată celor blânzi, umili, cu inima frântă; pentru că numai aceștia sunt pregătiți în vreun sens să primească Mesajul. Toți ceilalți sunt orbi și surzi față de Evanghelia Împărăției. Tuturor celor care nu aud sau nu văd acum li se vor deschide ochii și urechile curând, în timpul Domniei mesianice, pentru că El a gustat moartea pentru fiecare om. Dar aceștia vor eșua complet în ceea ce privește Chemarea de sus glorioasă a acestui Veac Evanghelic — Împărăția.

„Suflete, odihnește-te”

Domnul nostru a dat o pildă ilustrând nechibzuința comparativă a tuturor ambițiilor pământești. Aceasta nu înseamnă că ambițiile pământești sunt cele mai rele lucruri, ci înseamnă că ele sunt sărace în comparație cu acea mare posibilitate, Împărăția. Aceasta este un mărgăritar de mare valoare, care, pentru a-l obține, trebuie puse deoparte și socotite ca gunoi toate celelalte mărgăritare — toate celelalte valori, toate celelalte ambiții și toate celelalte speranțe.

Pilda ne spune despre un fermier bogat care, în loc să-și folosească bogățiile în a face bine, era avar — făcându-i plăcere să acumuleze. El a construit hambare și magazii mai mari și s-a consolat cu gândul că avea din belșug și mai mult decât trebuia, și putea de atunci încolo să fie liniștit. Pilda ne arată că nu peste multă vreme el a murit. Întrebăm: Ce avantaj a avut cu adevărat omul prin acumularea de mare bogăție pe care nu a folosit-o? A lăsat-o altora să se certe pentru ea și posibil să fie mai mult sau mai puțin păgubiți. El a fost un bogat nechibzuit. În loc să-și lase averea astfel, el ar fi trebuit să se bucure în cheltuirea ei cu înțelepciune spre binele altora și spre gloria lui Dumnezeu. Astfel ar fi fost bogat față de Dumnezeu. Dar pe de altă parte, el a fost o ilustrație a acelora care nu sunt bogați față de Dumnezeu; pentru că și-a adunat comoară pentru sine.

Mulți citesc în această pildă lucruri pe care aceasta nu le conține. Ei trag concluzia că omul bogat a mers în chin veșnic, dar nimic din cuvintele Domnului nu sugerează aceasta. Expresia „în noaptea aceasta ți va cere înapoi sufletul” înseamnă că în noaptea aceasta îți vei pierde viața — vei muri sărac. Bogățiile pământești nu vor conta pentru tine în viitor dacă nu ai adunat bogății spirituale în inimă, în minte și în fapte bune, care să te facă bogat în viitor.

Acel bogat, în loc să beneficieze de bogățiile pe care le-a adunat, în viața viitoare va fi dezavantajat. El putea să-și folosească bogățiile sacrificându-le, sau putea să-și consacre întreaga viață lui Dumnezeu prin Cristos și apoi cu credincioșie să adune timp, talent, ocazii și avere. Astfel, în aceeași măsură ar fi adunat comori în cer, așa încât la înviere ar fi fost primit de Domnul în calitate de urmaș credincios, pentru a se împărtăși de gloria, onoarea și nemurirea Sa — pentru a fi un membru al clasei Împărăției, a cărei misiune va fi ca timp de o mie de ani să răspândească binecuvântările divine asigurate prin moartea lui Isus întregii rase a lui Adam.

Acel om bogat, pierzând ocaziile, va învia totuși în timpul Împărăției milenare a lui Cristos, căci citim că toți cei care sunt în morminte vor auzi glasul Lui și vor ieși din ele. Dar în loc de a veni din mormânt aprobat, la o parte în întâia Înviere, el va învia dezaprobat de Dumnezeu și ocaziile învierii vor fi acelea descrise prin Învierea Judecății (Ioan 5:29). El va învia la rușine și dispreț, care va continua până când, sub judecățile acelui timp, își va învăța lecția și își va forma un caracter mai bun; sau, refuzând să facă astfel, va fi îndepărtat în Moartea a doua.

Căutați mai întâi Împărăția

Nu trebuie să înțelegem că bunul Învățător a vrut să spună că trebuie să ne uităm printre împărățiile Pământului sperând să găsim pe vreuna dintre ele Împărăția Sa. Dimpotrivă, El ne informează că Împărăția Sa este viitoare. „Împărăția Mea nu este din lumea aceasta” — această ordine de lucruri (Ioan 18:36). Pentru Împărăția Sa, împărăția lui Dumnezeu, ne rugăm: „Vie împărăția Ta”. Sperăm, așteptăm, ne pregătim pentru această Împărăție. Trebuie s-o căutăm în sensul de a căuta să facem acele lucruri care ne vor face „potriviți pentru moștenirea sfinților în lumină”. Trebuie să adunăm comori în cer. Trebuie să folosim minele și talanții noștri atât de înțelept încât la a doua Venire a Mântuitorului, când Își cheamă mai întâi servitorii și Se socotește cu ei, nu numai să putem fi printre servitorii Săi, ci și să auzim „Bine rob bun și credincios, ... intră în bucuria Stăpânului tău” — bucuriile Împărăției — „Îți dau stăpânire peste două cetăți” sau peste „cinci cetăți”.

Există o procedură definită pentru cei care vor fi moștenitorii Împărăției. (1) Ei trebuie să recunoască faptul că sunt păcătoși, nevrednici de atenția divină. (2) Trebuie să-L recunoască pe Isus ca „Mielul lui Dumnezeu, care ridică păcatul lumii”. (3) Trebuie să-și dea seama că deși sacrificiul Lui este baza curățirii finale a lumii, împăcarea cu Dumnezeu a tuturor celor doritori și ascultători, totuși acea lucrare nu a început încă. Acea lucrare trebuie îndeplinită de El în timpul miei de ani de Domnie a Împărăției ((1071)) Sale. (4) Ei trebuie să audă Mesajul Domnului care declară că El caută acum membrii clasei Împărăției și că această cale spre starea de membri este o cale îngustă. „Oricine vrea să fie ucenicul Meu, să se lepede de sine, să-și ia crucea și să Mă urmeze, și unde voi fi Eu acolo va fi și ucenicul Meu.” Ei trebuie să-și dea seama că încercarea acestei clase este prin mult necaz; că Dumnezeu nu caută numai sfinți, ci pe acei a căror sfințenie va suporta încercări, probe de foc, în privința iubirii lor pentru Dumnezeu și pentru frați și în privința loialității lor, chiar până la moarte.

De când se consacră pe deplin ca să fie servitorii Domnului, credincioși până la moarte în serviciul dreptății, vor privi această Împărăție cerească drept marea comoară care întrece orice comparație în privința valorii. Ei o vor căuta zi de zi, oră de oră. Inimile lor vor fi acolo — cu această comoară. Ea va fi tema gândurilor lor în timpul zilei și a meditațiilor lor în timpul nopții. Ocupațiile pământești vor fi totuși necesare, pentru a procura lucrurile necesare și cinstite; dar nici un premiu pământesc nu va avea vreo valoare în comparație cu premiul ceresc, după estimarea lor. Aceștia vor fi moștenitorii plini de succes ai Împărăției pe care Dumnezeu a promis-o acelora care Îl iubesc mai mult decât casele, pământurile, părinții sau copiii lor, sau pe ei înșiși.