BINE INTENȚIONAȚI, DAR PUN PIEDICI

R 5474 W. T. 1 iunie 1914 (pag. 168-169)

Suntem siguri că toți din poporul Domnului au numai cele mai bune motive. Cum ar putea ei să nu aibă motive bune și totuși să fie recunoscuți de Domnul? Se poate ca egoismul să se strecoare și să se afirme într-o oarecare măsură fără să fie observat de Noua Creatură; dar când este observat, el trebuie stăpânit, înjosit și distrus. Întregul curs al urmașilor Domnului este unul de experiență în privința imperfecțiunilor personale ale minții și ale corpului, și în privința înțelegerii potrivite a cuvintelor și a purtării altora.

Avem două puncte pe care dorim să le aducem în atenția acelor frați care au de-a face cu vorbirea publică, prezentări, servicii funerare etc. Trebuie înțeles că sugestiile și criticile noastre sunt făcute cu intenția de a fi folositoare fraților respectivi și Cauzei pe care tuturor ne place s-o servim.

(1) Suntem informați că, atunci când servesc la înmormântări, unii dintre frați, nerăbdători să spună Vestea Bună în ceea ce privește moartea și plata păcatului asupra rasei noastre, și răscumpărarea și învierea ca eliberare de pedeapsă, sunt în pericol de a merge la extreme. Uneori predică prea lung — încercând să spună mai mult decât este potrivit la o astfel de ocazie. Alteori sunt atât de concentrați în prezentarea Mesajului Evangheliei și a explicației Bibliei cu privire la moarte, încât uită să spună un cuvânt de mângâiere membrilor îndoliați ai familiei decedatului sau să facă unele referiri la cel decedat, la caracterul lui, la zelul lui pentru Dumnezeu, la devotarea lui față de Biblie — sau alte cuvinte de apreciere care să mângâie familia îndoliată.

Noi nu vrem să sugerăm în nici un sens că predicile de înmormântare obișnuite, care sunt în întregime laudative și nu dau nici o atenție învățăturii Bibliei cu privire la moarte, sunt corecte. Vrem doar să sugerăm că o cale moderată este una înțeleaptă, care aduce o explicație a unei părți din Planul divin și care face ceva referire la decedat și la familia lui etc.

(2) Mare grijă trebuie exercitată în alegerea unui frate care să facă prezentarea unui vorbitor public. Cu mult mai bine este să nu fie nici o prezentare decât să se facă una greșită. Persoana care gândește că acea ocazie este potrivită pentru a se scoate pe sine în relief, elocvența sa, cunoștința sa despre Biblie etc., nu trebuie să fie însărcinată cu nici o lucrare de prezentare. Persoana care consideră că are ocazia să spună tot ce știe despre Planul divin și să informeze pe ascultători dinainte ce intenționează să le spună vorbitorul, este la fel de nelalocul ei ca și persoana care, fiind invitată să facă o rugăciune de deschidere, o lungește făcând din ea un discurs, pierde timp valoros și dezgustă pe toată lumea cu lipsa lui de bună-cuviință. Persoana care prezintă pe vorbitor poate face mai multă pagubă în două minute decât poate repara vorbitorul în două ore.

Umilința, modestia și exprimarea pe scurt sunt calități importante oriunde, dar sunt în mod special potrivite la cei care prezintă pe un vorbitor, fie la o întrunire de extindere a Adunării, la o Adunare de peregrini sau la altele.

La o astfel de ocazie, cel care conduce în rugăciune trebuie să facă numai o invocare. Ascultătorii nu s-au adunat să-l audă pe el rugându-se, ci să audă vorbirea. Invocarea lui ar trebui să-I mulțumească lui Dumnezeu pentru privilegiile acelui ceas, pentru libertatea acordată în zilele noastre, pentru dorința inimii de a cunoaște Adevărul și pentru o Biblie deschisă. Ar trebui cerută de la Domnul binecuvântarea divină peste adunare — peste ascultători și peste vorbitor, ca numele Domnului să poată fi slăvit, pentru ca Adevărul să progreseze și toți cei care iubesc dreptatea să fie binecuvântați.

Prezentarea trebuie să fie și ea scurtă. Nu trebuie să se spună, „Vorbitorul vă va spune ceea ce credem noi”, ca și cum s-ar face distincție între ascultători și micul grup dintre ascultători care pretind a fi învățători. Cu mai mare umilință ar trebui să fie ceva cam așa: „Am privilegiul și onoarea de a-l prezenta pe vorbitorul din această după-amiază. El vine la noi sub auspiciile Asociaței Internaționale a Studenților Bibliei, aducând, credem noi, un Mesaj din Cuvântul lui Dumnezeu. Avem încredere că acesta va fi convingător, încurajator, de ajutor. Să-l ascultăm fără prejudecată, amintindu-ne cuvintele Învățătorului că trebuie să fim sfințiți prin Adevăr și Cuvântul Său este Adevărul. Să ne bucurăm deci, în măsura în care Cuvântul Domnului va fi auzit cu urechile inimii. Vă prezint acum pe ___________, al cărui subiect cu această ocazie este _____________”.