„CA NU CUMVA SĂ UITĂM”

„Urmați pacea cu toți oamenii, și sfințenia, fără de care nimeni nu va vedea pe Dumnezeu”. Evrei 12:14 .

W.T. 15 Iulie 1916 (pag. 211-213)

Deși poporul Domnului este sfătuit prin Cuvântul lui Dumnezeu să fie făcători de pace și să urmărească pacea, totuși ei sunt preveniți că trebuie să lupte. La suprafață aceste îndemnuri par a fi paradoxale. Pare ciudat că noi suntem îndemnați să fim făcători de pace, iar apoi ni se spune că trebuie să luptăm. Aceste declarații care se contrazic pot fi totuși armonizate. Dacă suntem loiali față de Domnul și față de cauza Sa, loialitatea noastră ne va duce la opoziție față de orice este contrar lui Dumnezeu. Nu înseamnă că noi trebuie să ne luptăm cu oamenii; dar însuși faptul că suntem sfătuiți să fim făcători de pace înseamnă că va fi opoziție.

Cum se întâmplă că atunci când cineva dorește să fie drept și face aceasta cât poate mai bine, el întâmpină opoziție? Așa a fost și cu Învățătorul nostru. Deși a fost perfect, El a întâmpinat opoziție. Nu trebuie să fim surprinși deci, dacă noi care suntem imperfecți vom avea experiențe similare. Ce a făcut Isus ca să-i determine pe oameni să-I facă rău? El a făcut numai bine și a căutat să-i binecuvânteze pe toți. Totuși, loialitatea Lui față de Tatăl a constituit pentru El o necesitate de a mustra păcatul și eroarea. Aceasta a adus asupra Sa antagonismul celor care susțineau aceste păcate și erori. Întunericul urăște lumina pentru că lumina este o mustrare constantă pentru întuneric.

Apoi noi avem nu numai opoziția spiritului lumii, ci și opoziția cărnii noastre proprii, care este căzută, și opoziția virulentă a marelui adversar și a oștirilor lui. Ce putere reprezintă toate acestea! A fost un timp când noi n-am știut ce înseamnă opoziția lumii, a corpului și a diavolului; dar învățăm ce înseamnă aceasta, dragi frați. Marele nostru adversar este un dușman foarte șiret, și este atent să apuce orice ocazie de a ne ademeni și a ne prinde în capcană, de a pune pe vrăjmașii noștri contra noastră și a stârni tot felul de persecuții și opoziții. Cineva ar putea gândi că Satan ar fi sătul de calea rea pe care a apucat-o și că acum ar fi gata să spună: „M-am săturat de ea”. De ce nu spune el aceasta? Fiindcă este un dușman atât de implacabil al lui Dumnezeu și a tot ce este bine. El astfel și-a împietrit inima față de tot ce este sfânt, încât nu poate fi reînnoit spre pocăință, să se schimbe și să apuce o cale opusă.

SĂ LUĂM ÎNVĂȚĂMINTE DIN CURSUL LUI SATAN

Ce avertizare solemnă trebuie să fie aceasta pentru noi, să ne împotrivim curajos și fără echivoc la înseși începuturile păcatului, să ne împotrivim la apropierea ispitei de a fi chiar și în cea mai mică măsură neloiali lui Dumnezeu, grăbindu-ne să mergem la tronul harului ori de câte ori este pericol! Planurile adversarului par să fie îndreptate în special împotriva sfinților lui Dumnezeu. El li se opune cu stăruință tuturor celor care doresc să umble în urmele lui Isus, mai degrabă decât celor care umblă conform mersului acestei lumi; deoarece aceștia din urmă sunt deja mai mult sau mai puțin sub controlul lui. El nu caută să alerge după ei sau să-i prindă în cursă. Tot ce trebuie să facă este să-i țină departe de lumină. 2 Cor. 4:4.

Satan nu dorește ca lumina glorioasă a bunătății lui Dumnezeu să strălucească în inimile oamenilor; căci oriunde merge lumina Adevărului ea aduce o transformare. Noi devenim oameni schimbați imediat ce Adevărul strălucește în inimile noastre; și această transformare continuă zi de zi. Când Satan vede acest lucru, el își exercită toată puterea ca să orbească pe acel care a ieșit de sub dominația lui, și să-și țeasă din nou pânza în jurul lui. Când musca începe să se zbată ca să scape, păianjenul începe imediat să întărească pânza în jurul ei. Dacă musca va scăpa din capcană, păianjenul o va prinde iarași, dacă va fi posibil.

Dar în ciuda vrăjmașilor cu care avem de luptat, vrăjmași dinafară și dinăuntru, noi suntem perfect în siguranță atâta vreme cât ne ținem strâns de Învățătorul. Mai tare și mai mare este Cel care-i de partea noastră decât toți cei care-s împotriva noastră. Noi am învățat ceva despre caracterul Prietenului nostru ceresc. La început am văzut că Dumnezeu este o Ființă glorioasă care merită reverența noastră; dar acum ajungem să vedem tot mai mult cât de drept este El, cât de înțelept, cât de iubitor și minunat este. Ajungând astfel să apreciem caracterul Lui glorios, aceasta inspiră în noi o mare dorință de a fi asemenea Lui, și găsim că porunca Scripturii este să fim asemenea Tatălui nostru din ceruri. Isus a fost asemenea Lui, și noi suntem instruiți să devenim asemenea Fiului drag al lui Dumnezeu. „Urmați-ne nouă”, a spus apostolul, „după cum și noi urmăm lui Cristos”.

EUL, CÂMPUL NOSTRU SPECIAL DE LUPTĂ

Noi suntem acum reprezentanții speciali ai lui Dumnezeu în lume, luptând o luptă bună a credinței împotriva păcatului și răului, în special din noi înșine. Noi nu suntem deloc însărcinați să curățăm lumea. Biblia nu ne dă asemenea instrucțiuni. Domnul ne va folosi să facem acest lucru în curând, când vom ajunge în împărăție. Noi nu putem acum să depășim întru- totul răul pe care-l găsim în carnea noastră, așa că trebuie să ne îndreptăm forțele împotriva păcatului înrădăcinat în corpurile noastre muritoare. Noi trebuie să exercităm mare grijă ca nu ((144)) cumva, în timp ce propovăduim altora, noi înșine să fim respinși. Ce gând este acesta, că, după ce-am spus altora despre Dumnezeu, despre iubirea Lui, despre puterea și mântuirea în Cristos, să fim noi înșine respinși de la această mântuire glorioasă!

Ca Noi Creații trebuie să fim foarte vigilenți, trebuie să continuăm a crește, trebuie să creștem în puterea de a ne învinge carnea. Atunci vom fi în siguranță. Eul trebuie să fie câmpul nostru special de luptă. Mulți din poporul Domnului au o măsură mare de combativitate naturală. Aceasta este o trăsătură bună dacă este controlată și îndreptată în direcția cea bună. Combativitatea este necesară, altfel niciodată n-am putea învinge. Dar noi trebuie să ne reținem ca să nu ne luptăm cu frații; și nu trebuie să intrăm într-o luptă personală cu diavolul. Noi nu suntem pe măsura lui. Dar noi trebuie să ne împotrivim lui. Curând Domnul va pune mâna pe el și-l va lega pentru o mie de ani. El va învinge pe adversar și-i va strica toate lucrările. Dar se va cere întreaga mie de ani pentru a realiza pe deplin această lucrare. Noi nu trebuie să sperăm că vom răsturna pe Satan sau lucrările lui în timp ce suntem în trup. Aceasta nu este misiunea noastră. Ceea ce ne-a dat Domnul de făcut este să ne cucerim pe noi, să ne controlăm acest corp care este din rasa căzută a lui Adam, să ne păstrăm așa încât cel rău să nu ne atingă. 1 Ioan 5:18.

Noi toți avem înclinații naturale spre păcat. Este necesar, prin urmare, să învingem înclinațiile cărnii, dispozițiile cărnii — toate lucrurile care se războiesc împotriva spiritului. Din momentul în care ne-am predat Domnului și am fost concepuți de Spiritul Sfânt, suntem Creații Noi. Cele vechi au trecut, și toate au devenit noi. Noi nu mai aparținem familiei vechi, familiei lui Adam; suntem în întregime creație nouă. Noi am trecut din moarte la viață, din condamnarea la moarte în Adam la o viață nouă în Cristos. Continuarea acestei vieți noi va depinde de credincioșia noastră ca și copii ai lui Dumnezeu. Noi trebuie să ne arătăm loialitatea față de Domnul prin opunerea la tot ce aparține vieții celei vechi.

ÎNCURAJĂRI SCRIPTURALE DE A MERGE ADESEA ÎNAINTEA LUI DUMNEZEU

Nici unul dintre noi nu putem face pe deplin lucrurile pe care le-am vrea. Unii suntem mai mult iar alții mai puțin căzuți prin natură. Dacă credem că reușim deplin, aceasta se datorește faptului că suntem mai mult sau mai puțin orbi față de deficiențele noastre. Am vrea să facem perfect, dar nu putem. Însă luptând o luptă bună, noi trebuie să-I dovedim Domnului că facem tot posibilul. Noi trebuie nu numai să facem un mic efort, ci trebuie să depunem toată puterea noastră, care va fi suplimentată prin harul Domnului. Atunci, dacă în ciuda celor mai bune eforturi ale noastre nu reușim, cum în mod sigur se va întâmpla, ce va fi? „Sângele lui Isus Cristos ne curăță de tot păcatul.”

Astfel trebuie să continuăm „fără pată sau încrețitură, sau ceva de felul acesta”. Aceasta nu înseamnă că noi trebuie să ne punem la adăpost ca să nu ne pătăm sau șifonăm haina; căci n-am putea evita acest lucru. Dar minunatul aranjament al lui Dumnezeu este ca noi să putem merge la El și să cerem meritul sângelui Mântuitorului care a murit pentru noi. Noi nu trebuie să permitem vreo pată sau vreo încrețitură să rămână, așa încât să ne păteze slăvita haină de nuntă. La început când am venit în familia Tatălui am primit meritul care să ne acopere toate păcatele trecute; dar noi avem în prezent slăbiciuni și păcate, și pentru acestea de asemenea avem nevoie de sânge. Astfel Domnul S-a îngrijit de nevoile noastre. Având această cunoștință despre iubirea Tatălui și a Domnului nostru Isus, noi trebuie să mergem cu îndrăzneală — curajos — la tronul harului ceresc.

Unii ar putea gândi că a merge astfel la Domnul pentru curățare continuă de mânjiturile pământești, pentru iertarea zilnică a păcatelor fără voie, este mai degrabă un abuz. Dar noi suntem învățați de apostol contrariul. Noi avem nevoie de încurajarea Cuvântului lui Dumnezeu pentru a merge astfel la Domnul să fim iertați. Carnea spune: „Nu merge foarte des la tronul harului”. La început când am făcut o greșeală ne-a fost relativ ușor s-o ducem înaintea Domnului. Am mers fără multă dificultate, ori poate fără nici una. I-am spus Domnului că greșeala noastră n-a fost cu voia și că ne pare rău; și ne-am dat seama de iertarea Lui. Dar a doua oară n-a fost atât de ușor; și devine tot mai dificil cu cât trebuie să mergem mai des, de fiecare dată când păcătuim. La început I-am spus că vom încerca să fim mai atenți; totuși am continuat poate să nu corespundem standardului pe care-l recunoaștem. Așa că am fost ispitiți să nu ducem chestiunea înaintea lui Dumnezeu.

SĂ NU ABUZĂM NICIODATĂ DE MILA LUI DUMNEZEU

Cu toții trebuie să ne împrospătăm mintea cu făgăduințele pentru încurajarea de a continua să mergem după milă și har care să ne ajute la orice timp de lipsă. Astfel suntem întăriți pentru dificultățile din viitor. Totuși, noi nu trebuie să abuzăm de mila Domnului, devenind într-o măsură neglijenți în privința cuvintelor, gândurilor și faptelor noastre; deoarece, dacă Domnul vede ceva din acest spirit, El nu ne va ierta și restabili imediat în favoarea Sa. El Își va reține asigurarea de iertare; și noi putem merge la El tot mereu înainte de a ne da seama de sensul iubirii și binecuvântării Lui. Aceasta ne va face mai atenți să nu fim astfel neglijenți altădată.

Starea celor care nu-și țin contul curat în fața Domnului este foarte tristă. După prima sau a doua încălcare ei își spun: „Nu mă pot duce iarăși la Domnul; mă duc la culcare și uit”. Ei se trezesc dimineața într-o stare de dezarmonie cu Dumnezeu. Dar ei gândesc: „Ei bine, n-am ce face”. Gândul că nu totul este bine în fața ((145)) Domnului revine iarăși noaptea. „Știu că am avut astăzi multe dificultăți și mai multe eșecuri; dar nu pot merge înaintea lui Dumnezeu. N-are nici un rost”. Așa că ruptura se lărgește. Ei uită marea milă a Domnului. Ei uită că El a spus: „Cum un tată se îndură de copiii săi, tot așa Domnul Se îndură de cei care se tem de El; căci El știe din ce suntem făcuți, El știe că suntem țărână”.

Acesta este un curs greșit, încărcat de un pericol extrem. Noi trebuie să ne ținem curate conturile în fața Domnului în fiecare zi. În fiecare seară trebuie să mergem la culcare exact așa cum am dori să fim când am ști că nu ne vom mai trezi în trup. Dimineața înainte de a ne scula primul nostru gând să fie: „Cum pot să plac astăzi Domnului și să fiu folositor altora, și în special cum pot să mă înving pe mine?” Unii, care nu profită de harul oferit pentru orice timp de lipsă, treptat ajung atât de departe de Domnul încât nu prea se mai gândesc la El. Ei au respect pentru Dumnezeu, dar nu-L iubesc. El nu le este aproape, și ei știu acest lucru. Ei știu calea dreaptă, dar simt că nu pot umbla pe ea. Își dau seama că au pete pe haine, dar încearcă să uite acest gând. Dacă acest curs continuă, unde se va sfârși?

Aceste lucruri nu sunt de uitat. Lucrurile pe care Domnul ni le-a iertat trebuie uitate; dar lucrurile pentru care n-am căutat iertare trebuie să ne necăjească până când sunt rezolvate. Planul de a aștepta până seara pentru a merge la Domnul nu este un plan bun dacă ne dăm seama că L-am nemulțumit. Dacă putem merge imediat în cămăruța noastră, s-o facem. Dacă nu putem, am putea închide ochii pentru un moment și intra în comunicare cu Tatăl nostru din cer prin meritele Mântuitorului. Să păstrăm constant legătura cu Domnul și să-I spunem despre toate afacerile noastre, greșelile noastre, încălcările noastre fără voie. Există probabil multe încălcări comise de noi pe care nu le recunoaștem. Dar cererea sângelui de curățare zilnic ne va păstra hainele curate și albe.

CEI NEGLIJENȚI SUNT NEPOTRIVIȚI PENTRU ÎMPĂRĂȚIE

Cei care adună pete pe haine și le lasă acolo nu vor fi potriviți pentru Împărăția lui Dumnezeu; pentru că Mireasa lui Cristos va fi compusă numai din cei „fără pată sau încrețitură, sau altceva de felul acesta”. Isus va prezenta această clasă fără pată și ireproșabilă înaintea Tatălui. Ei n-au umblat perfect, fără pată; dar ei au fost atenți să-și păstreze hainele nepătate, mergând adesea înaintea Domnului. Ei n-au lăsat nimic să-i îndepărteze. Acesta este spiritul clasei Mireasă. Noi fiecare dorim să fim din această clasă, dragi prieteni. Chiar acum dacă vreunul din noi nu suntem siguri în privința poziției noastre în fața Domnului, să ne grăbim să mergem la El și să vedem ca prin dragul nostru Răscumpărător și Avocat conturile nostre să fie curate. Să nu așteptăm, ci să mergem imediat.

Clasa credincioasă este ilustrată în Apoc. 7:3,4 și 14:1-5. Aceștia sunt cei 144.000 care au numele Tatălui pe frunțile lor. Ei cântă cântarea cea nouă, pe care nimeni în afară de acești 144.000 n-o poate cânta. O, noi dorim să fim printre ei! Nu ne putem permite să fim în altă parte. După ce Dumnezeu ne-a dat Spiritul Său sfânt, rezultatul este cu totul în mâinile noastre fie că reușim, fie că nu. Va fi propria noastră greșeală dacă vom pierde Împărăția. Domnul nu va avea nici o vină; fiindcă El a făcut aranjamente pentru curățarea noastră continuă, zi de zi. Harul Său ne este dat la fiecare pas al căii; și providențele Sale iubitoare, protectoare, sunt continuu în jurul nostru dacă noi suntem cât se poate de încrezători și ascultători.

Cealaltă clasă, care lasă să se adune pete pe haine, este „o mulțime mare, al cărei număr nimeni nu-l știe” (Apoc. 7:9); adică, ei nu sunt un număr orânduit sau fixat cum este al clasei Mireasă. Aceștia trebuie să-și spele hainele, care sunt de tot pătate și murdare, în sângele Mielului prin mare strâmtorare. Ei vor sta apoi în fața tronului, vor servi pe Dumnezeu zi și noapte în templul Său. Clasa Mireasă va fi în Templu; sau, într-o altă ilustrație, ei vor sta cu Domnul și Mirele lor pe Tronul Mesianic. Aceste ilustrații diferite arată fazele diferite ale poziției și lucrării onorate a Corpului lui Cristos în glorie. Despre aceștia se spune că poartă coroane, despre ceilalți că au numai ramuri de palmier, indicând victoria finală.

Ce bucuroși suntem că dragul nostru Tată ceresc S-a îngrijit îndurător de aceia care prin insuficiența zelului și credincioșiei pierd „Premiul chemării cerești”! Ne bucurăm că nici chiar „fecioarele nechibzuite” nu pierd totul, ci prin lacrimi și osteneala sufletului se vor întoarce în întregime spre Domnul. Ele își vor sfârși cursul în moarte. Nimicirea cărnii lor este impusă. Deși au făcut legământ să o sacrifice de bună voie, totuși ele n-au făcut așa. Ele iubesc pe Domnul și iubesc dreptatea, dar nu suficient ca să fie implicit loiale și credincioase; și astfel ele trebuie să fie sever biciuite, ca spiritul lor să poată fi mântuit în ziua Domnului Isus.

ÎNDEMN SERIOS LA CREDINCIOȘIE

Nimeni n-a fost chemat de Dumnezeu în clasa Turmei Mari. „Noi suntem chemați la o singură nădejde a chemării noastre”. Să umblăm dar în alb în fiecare zi împreună cu Domnul, dragi frați și surori. Să ne păstrăm hainele fără pată. Este mai ușor să te pătezi decât să te cureți, și cu fiecare pată va fi mai greu decât cu cea anterioară. Noi înțelegem că petele sunt rezultatul unei măsuri de neglijență. „Îmi este imposibil să nu-mi pătez haina”, veți spune, „dar sunt foarte recunoscător că Domnul S-a îngrijit de o cale prin care petele să poată fi îndepărtate când cer cu seriozitate curățarea”.

Fiecare experiență de felul acesta să ne facă mai umiliți, mai atenți, mai conștienți de slăbiciunile noastre și ((146)) mai veghetori în a evita să ne pătăm hainele albe. Altfel Domnul ne va pedepsi prin reținerea păcii Lui pentru un timp, ca nu cumva să gândim că putem fi neglijenți și apoi ne putem îndepărta pata fără nici un necaz. Domnul dorește ca noi să știm că aceasta nu este o chestiune ușoară. Atunci, fiecare să fim credincioși, ca să putem auzi cuvintele dulci ale Învățătorului: „Bine, serv bun!”