HAINA ALBĂ A ÎMPĂRĂȚIEI

„Cel care va birui va fi îmbrăcat în haine albe. Nu-i voi șterge nicidecum numele din cartea vieții și voi mărturisi numele lui înaintea Tatălui Meu și înaintea îngerilor Săi.” Apocalipsa 3:5.

R5668a W. T. 15 aprilie 1915 (pag. 118-120)

În acest text, ca peste tot în Biblie, este susținut gândul că clasa aleasă, care va primi cea mai înaltă glorie, onoare și binecuvântare de la Domnul, trebuie să-și demonstreze loialitatea prin biruință. Nu este suficient să fie o biruință a voinței la începutul vieții creștine, ci ulterior trebuie să fie îndurate probe și încercări, și acestea trebuie întâmpinate într-un mod biruitor. După ce s-a făcut consacrarea și după ce au început probele și încercările, persoana care ar ceda sub acele ispite și probe și ar continua să fie biruită de ele, ar dovedi că nu este suficient de loială; pentru că Domnul a promis că harul Său va fi de ajuns pentru orice timp de nevoie. 2 Corinteni 12:9.

Cu toate că harul Domnului este de ajuns, aceasta nu ar însemna că noi n-am putea cădea uneori în ispită. Am putea cădea în ispită din neglijență, fără consimțământul voinței noastre, și am putea fi „prinși în vreo greșeală”. Dar harul Domnului este de ajuns ca să ne scoată din ispite ca biruitori, dându-ne putere să biruim asupra lor. A cădea în ispită nu înseamnă a cădea la ispită — a cădea atunci când suntem ispitiți. Dar când cineva este biruit temporar, fie că este cedare la o ispită din partea cărnii, fie că este voința spiritului, sau a minții, aceasta are mult de-a face cu natura și gradul păcatului. S-ar putea să nu fim întotdeauna în stare să biruim pe deplin, complet, după carne, dar voința trebuie să fie loială. Trebuie să biruim în minte, altfel nu vom fi biruitori.

Această învingere este o lucrare treptată, progresând pe toată durata cursului nostru creștin, din momentul consacrării până la încheierea vieții. Dar textul se pare că se referă la încheiere, mai degrabă decât la începutul sau la mijlocul lucrării, și sugerează faptul că individul are la sfârșitul încercării, la sfârșitul alergării lui, acest grad învingător de dreptate, așa încât să poată fi clasat ca un biruitor. Un astfel de biruitor va fi îmbrăcat în haină albă.

((607))

HAINA ALBĂ ÎMPRUMUTATĂ NOUĂ

Scripturile ne dau de înțeles că chiar la începutul experienței noastre creștine, suntem în mod figurativ îmbrăcați în haină albă. Această haină albă reprezintă îndreptățirea — suntem îndreptățiți liber de toate lucrurile. Aceasta este o haină fără nici o pată. Despre ea se vorbește uneori ca despre haina dreptății lui Cristos, pentru că o primim prin Cristos. Ea este primită numai prin El. El este capabil să ne atribuie, să ne împrumute, să ne acorde temporar această haină. Se spune despre ea că este o haină de nuntă. La o nuntă orientală era folosită o haină de nuntă din pânză albă de in pentru a acoperi îmbrăcămintea purtată de fiecare oaspete. Ea era împrumutată oaspetelui la nuntă de către gazdă, când acesta venea la ospățul nunții.

Inul alb simbolizează puritatea. Astfel când Cristos ne dă folosul meritului Său, acesta este ca o haină albă care să ne acopere imperfecțiunile. Aceasta este o atribuire a dreptății Lui, care pentru noi este îndreptățire. Noi suntem îndemnați să ne ținem hainele nepătate de lume. Atribuirea dreptății dată nouă trebuie să o păstrăm, să o menținem. Dar noi nu o putem menține întru totul singuri. Limba noastră spune uneori lucruri pe care am dori să nu le fi spus, iar mâinile noastre fac uneori lucruri pe care nu le-am dori. De aceea, Dumnezeu a pregătit o cale prin care neajunsurile sau încălcările noastre să poată fi șterse — cele fără voie. Această cale este cererea noastră zilnică să fim curățați de aceste încălcări neintenționate, prin sângele scump. Astfel ne păstrăm hainele nepătate de lume. Astfel îndreptățirea noastră, haina noastră albă, este menținută — ar trebui menținută.

HAINA ALBĂ A NOASTRĂ PROPRIE

Dar nu este suficient că avem atribuirea dreptății Mântuitorului nostru. Această atribuire este numai un aranjament temporar. Noi trebuie să ajungem la un loc unde vom avea o dreptate a noastră proprie. Carnea noastră este imperfectă; după cum spune Sf. Pavel, nu putem face lucrurile pe care le-am vrea. În ciuda celor mai bune străduințe ale noastre, obligatoriu lucrurile vor merge mai mult sau mai puțin greșit. Dar noi trebuie să ne dovedim biruitori — „mai mult decât învingători”. Domnul a aranjat ca la încheierea încercării noastre, la sfârșitul vieții prezente, toți învingătorii să primească noul corp. Acest corp nou va fi unul de puritate reală. Astfel, așa cum spune apostolul, vom fi „îmbrăcați cu locuința noastră din cer”. Deci, haina noastră va fi schimbată dintr-o haină a perfecțiunii atribuite, îndreptățirea noastră prin credință, într-una care reprezintă perfecțiunea reală. La înviere vom primi acel corp de puritate inerentă, fără cusur, fără pată, care este ilustrat aici printr-o „haină albă”.

„ADUSĂ ÎNAINTEA ÎMPĂRATULUI”

Mai mult, citim despre fiecare dintre aceștia că Domnul nu-i va „șterge numele din cartea vieții” în care sunt scrise numele tuturor celor care devin cu adevărat poporul Domnului, celor care au făcut cu Domnul un „legământ prin jertfă”, tuturor celor care renunță la voința lor, care-și aduc trupurile ca o jertfă vie. Numele fiecăruia dintre aceștia este consemnat, introdus în Cartea Vieții Mielului, când el începe să trăiască viața nouă și să-și demonstreze loialitatea. Întocmai cum aceștia sunt îmbrăcați cu haina dreptății lui Cristos înainte de a fi în realitate probați, tot așa numele lor sunt scrise în Cartea aceea înainte de a fi în realitate probați. Dacă ei nu rămân credincioși, numele lor vor fi șterse din acea Carte a Vieții. Dar dacă sunt credincioși, numele lor nu vor fi șterse din Cartea Vieții; și ei vor ajunge la toate acele lucruri glorioase care sunt promise celor care-L iubesc în cel mai înalt grad. Apocalipsa 21:7.

Mai mult de atât, Domnul spune: „Voi mărturisi numele lui înaintea Tatălui Meu și înaintea îngerilor Săi”. Sugestia de aici este că biruitorii vor avea asemenea caractere încât Domnul nu Se va rușina de ei, ci va fi bucuros să-i recunoască în prezența Tatălui și a sfinților îngeri. Noi trebuie să fim „transformați din slavă în slavă”, în asemănarea Domnului nostru (2 Corinteni 3:18). La sfârșit, acești biruitori, fiecare, vor fi atât de grandios dezvoltați, încât Domnul nu Se va rușina să mărturisească pe vreunul dintre ei și să spună: Iată unul din urmașii Mei. Iată un altul. Ei au umblat în urmele Mele și au biruit. Dar El Se va rușina de oricine s-a rușinat de El. Despre unul ca acesta El spune: „Căci de oricine se va rușina de Mine și de cuvintele Mele, Se va rușina și Fiul Omului când va veni în slava Sa și a Tatălui și a sfinților îngeri”. Luca 9:26.

Nu este o chestiune de favoritism, ci de dezvoltare a caracterului. Dacă ei nu vor răbda până la sfârșit, dacă nu se vor dovedi biruitori, nu vor fi potriviți pentru Împărăție și asociere cu Domnul lor.

Aceasta ne aduce în minte gândul că mai există o clasă menționată în Biblie — clasa Marii Mulțumi, în contrast cu Turma Mică — sau clasa leviților antitipici în contrast cu clasa Preoțească antitipică. Marea Mulțime și-au avut numele scrise în Cartea Vieții Mielului, dar nu au fost biruitori în sensul cel mai adevărat. Ei nu au rezistat credincioși. Din cauză că nu s-au dovedit credincioși, ei nu vor fi mărturisiți înaintea Tatălui și a sfinților îngeri în același sens ca și clasa Mireasă.

Este declarat că Mireasa va fi prezentată înaintea Tatălui, și că „fecioarele, însoțitoarele ei” (Psalmul 45:13-15) vor fi și ele acolo — dar cele din urmă nu vor fi mărturisite ca și clasa Mireasă. Nu vom spune că numele lor vor fi șterse din Cartea Vieții Mielului. Numele lor rămân. Dar celor care merg în Moartea a Doua li se vor șterge cu siguranță numele din Carte; ei vor fi nimiciți cu o nimicire veșnică de la prezența Domnului.

((608))

HAINELE SPĂLATE ÎN „NECAZUL CEL MARE”

Marea Mulțime nu va avea „intrarea din belșug” acordată Turmei Mici. Aceeași diferență apare între cele două clase și în legătură cu haina albă. Deși toți primesc haina dreptății atribuite a lui Cristos, unii dintre ei nu-și păstrează veșmintele „nepătate de lume”. Haina lor albă devine pătată și murdară, mânjită prin contactul cu pământul. Îndreptățirea lor, sau haina dreptății lui Cristos devine neprezentabilă. Când apare o pată pe ea, în loc de a curăța pata imediat, ei o lasă să rămână, și petele se adună până când haina lor devine destul de murdară. Apoi, la încheierea cursului lor, când vine ziua examinării, se constată că haina lor este pătată — totuși ei o poartă. Ei nu sunt dezbrăcați de acea haină a îndreptățirii. Ei nu L-au părăsit pe Domnul și El nu i-a părăsit pe ei. Dar ei n-au folosit mijloacele pe care Domnul le-a pregătit pentru curățirea lor.

În Apocalipsa această clasă este prezentată ca „Marea Mulțime” — turma mare. Ni se spune că ei „vin din necazul cel mare, ei și-au spălat hainele și le-au albit în sângele Mielului”. În loc să facă o lucrare de curățire zi de zi, menținându-și îndreptățirea în fața lui Dumnezeu și fiind gata pentru schimbare (prin credincioșie) ei, dimpotrivă, sunt găsiți de El ca nevrednici de acest loc principal. Hainele nu vor fi luate de la ei, dar ei vor fi obligați să sufere necazuri mari, cu scopul de a-i face pregătiți să-și spele și să-și albească hainele în sângele de curățire, astfel încât și ei vor fi îmbrăcați în alb, iar corpurile învierii lor vor fi curate. Dar ei vor ajunge la aceasta numai trecând prin „necazul cel mare”. Vezi Apocalipsa 7:9-14.