Vol. 16, Septembrie-Octombrie 2009, Nr. 6

SE CERE MULT CURAJ PENTRU ÎNVINGERE

”Fiți tari și inima să vi se încurajeze, toți cei care nădăjduiți în Domnul.” Psalmul 31:24

R 5329 W. T. 15 octombrie 1913 (pag. 309-311)

Scripturile peste tot încurajază poporul Domnului să fie plini de credință, speranță și încredere. Privind afară în lume, vedem motive speciale de ce trebuie să fie așa. Majoritatea lumii este plină de frică, neliniște, neîncredere, îngrijorare. Din acest motiv oamenii nu reușesc să-și folosească în modul cel mai bun ocaziile pe care le au. Ei cunosc capcanele păcatului și necazul în diferite direcții, și prin urmare au motive să fie neîncrezători, plini de teamă.

Dar poporul Domnului a intrat într-o relație specială cu El și El cu ei. El i-a asigurat că afacerile le vor fi supravegheate, așa cum n-ar fi fost dacă n-ar fi intrat în relație cu El. Ei trebuie deci să nădăjduiască în Domnul, să se încreadă în El. Ei trebuie să acorde atenție lucrurilor pe care le-a spus El și să se încurajeze la gândul că afacerile lor sunt sub supravegherea Lui.

Poporul lui Dumnezeu a ieșit din lume și s-a alăturat standardului Domnului Isus Cristos — standardul dreptății, adevărului, sfințeniei, opoziției față de păcat și față de Adversar. Ei vor fi împresurați de dușmani puternici. Împotriva lor se va lupta Satan însuși, care va încerca să li se opună, așa cum s-a opus tuturor planurilor lui Dumnezeu. El nu-L poate ataca direct pe Domnul, dar poate să-I atace Planul și pe acei care cred în Dumnezeu. El este cel care a instigat revoltele, agitațiile și persecuțiile din zilele Domnului, și ulterior a instigat persecutarea poporului Domnului.

Satan n-a făcut aceste lucruri prin atingerea sa personală, ci prin servitorii săi înșelați. El s-a opus întotdeauna dreptății și tuturor acelora care iubesc dreptatea. Din acest motiv poporul Domnului are nevoie de mult curaj; căci dacă îl lasă pe Adversar să le înfrângă curajul, curând el îi va scoate cu totul din luptă. Un soldat în retragere nu este mai bun decât unul care n-a mers la luptă. În loc să ne pierdem curajul trebuie să predăm interesele noastre pământești Tatălui nostru și să avem încredere în El că în viața actuală ne va îndruma, va conduce totul spre binele acelora care sunt Șchemați potrivit scopului Său”.

Pe lângă Adversar, avem împotrivire din partea spiritului general al lumii.
Lumea ne consideră nechibzuiți fiindcă gândim că avem supraveghere divină specială — că Dumnezeu ne iubește. Ei ne spun: Dumnezeu a făcut toate lumile, miile de îngeri etc. Vă imaginați că El are un interes special pentru voi? Ei ne spun că dacă există un Dumnezeu, El este atât de mare și noi atât de mici, încât nu poate nici măcar să ne ia în seamă. Astfel ne-ar înfrânge credința. și acesta este sentimentul lumii, chiar și atunci când nu este exprimat. și ori de câte ori venim în contact cu oamenii lumești simțim, să zicem așa, un duș rece pentru încrederea noastră simplă, chiar dacă ei nu ne spun nici un cuvânt. Noi trebuie să fim tari și să nădăjduim în Domnul, așa cum îndeamnă textul nostru.

Apoi, pe lângă acestea, avem propria noastră carne. Fiecare avem în noi, în trupul nostru, un împotrivitor. Scripturile ne arată că atunci când ne-am predat Domnului și El ne-a dat Spiritul Său sfânt, atunci am trecut printr-o transformare și am devenit ființe spirituale embrionare, embrionul având acest corp muritor în care să se dezvolte până la momentul învierii, când vom trece de la condiția pământească la cea cerească. ”Este semănat în putrezire și înviază în neputrezire; este semănat în necinste și înviază în slavă; este semănat în slăbiciune și înviază în putere; este semănat trup natural și înviază trup duhovnicesc.” 1 Corinteni 15:42-44.

Dar în timp ce suntem în carne, avem toate impulsurile cărnii. Ca Noi Creaturi nu le mai recunoaștem. Ne-am întors cu spatele la păcat. Am schimbat interesele și speranțele pământești cu interesele și speranțele cerești. Domnul ne încearcă prin experiențele noastre zilnice. Noi trebuie să fim în gardă pentru a învinge carnea. Se cere mult curaj pentru a înfrânge tendințele păcatului. și se cere încă mai mult curaj ca, după ce am luptat cu slăbiciunile și incapacitățile cărnii și le-am cucerit, în plus trebuie să ne forțăm trupurile umane să sacrifice, să abandoneze lucrurile pământești și să servească Domnului. Aceasta cere mult curaj; de aceea, prin noi înșine, nu avem suficient curaj.

Diferite feluri de curaj

Dar suntem îndemnați să ne punem încrederea în Domnul și suntem asigurați că ”putem totul în Hristos, care ne întărește” (Fil. 4:13). Puterea Lui ne este de ajuns. Se cere tot curajul, toată speranța — orice element de ajutor pe care îl putem pune în luptă — pentru a produce cel mai izbutit rezultat. Dar Domnul furnizează har îndeajuns pentru ca noi să putem fi învingători. Aceasta nu înseamnă că cineva va trăi o viață perfectă; și poate nu va exercita pe deplin acest curaj. Din când în când poate că va avea nereușite parțiale. Dar Domnul nostru ne conduce mai departe și noi învățăm lecții valoroase din nereușitele noastre.

Unii, având credință și speranță mai puternice, mintea lor fiind concentrată cu totul asupra Domnului, merg înainte plini de curaj. Acest curaj este numit tărie în sensul de a fi curaj puternic, curaj potrivit. Am putea de asemenea să asociem cu textul nostru gândul că această nădejde în Domnul trebuie susținută de o tărie, un fel bun de curaj, un curaj evlavios.

Există un curaj care este născut din mândrie, care ar spune: Nu bate în retragere. Nu lăsa pe nimeni să fie în fața ta. Într-o bătălie soldații vor concura unul cu altul, fiecare având dorința de a face ceva deosebit de remarcabil, care să-i aducă aplauzele tovarășilor săi. Ei au nevoie de ceva să-i inspire — dorință de faimă, iubire de țară, muzică etc. — pentru a le da curaj să înfrunte riscul pierderii vieții, sau să ia viața altor ființe umane. și acesta este felul de curaj care îi va ajuta să câștige victoria în lupta lor, chiar dacă motivul care le inspiră curajul ar fi unul nevrednic.

Dar un curaj bazat pe principii drepte, bazat pe credință în Domnul, nu este unul de lăudăroșenie, ci un curaj care este nobil și plăcut lui Dumnezeu. El își are sursa în înțelegerea că Dumnezeu a promis, că Dumnezeu veghează și că dorește să fim comoștenitori cu Fiul Său în împărăția Sa. El doar ne încearcă să vadă dacă ne vom dovedi credincioși. și acest curaj la noi trebuie de asemenea să fie ca să facem lucrurile în modul potrivit.

Îndemnul se aplică la toate pozițiile sociale

Acest îndemn ne afectează în toate lucrurile vieții, fie că avem o poziție socială, fie alta. S-ar aplica la un rege pe tronul său — ca el să fie destul de curajos pentru a face lucrul potrivit — lucrul pe care l-ar înțelege a fi voia Domnului. Acest curaj ne-ar spune: Fă-ți datoria, oricare ar fi voia Domnului pentru tine. Nădăjduiește în Domnul, chiar dacă motivul tău va fi greșit înțeles. Noi ar trebui să avem tărie pentru a apăra ceea ce este drept, fie că răsplata noastră ar fi în această viață, fie în viața care vine.

Acest îndemn este pentru omul de afaceri care este creștin. Prietenii săi lumești ar putea spune: Vei pierde în afacerea ta. Nu poți să faci reclamă afacerii tale. Dacă spui adevărul, oamenii nu vor mai cumpăra de la tine; vor merge într-un loc unde li se vor spune o mulțime de minciuni. Dacă va aplica sfatul lor, afacerea lui se va mări, dar afacerea principală a vieții lui va fi o nereușită, va pierde marele premiu.

Se va aplica la muncitori — ca ei să suțină principiile drepte și să nu fie lași și fricoși, și să nu exprime adevărul. Aceasta nu înseamnă că un om trebuie să fie arțăgos și în fiecare chestiune să adopte o vedere diferită de a celorlalți, ci, după ce încuviințează fiecare punct care poate fi cedat cu înțelepciune, unde este un principiu în joc el trebuie să ia atitudine și să spună: Gândul meu este așa și așa, și voi fi obligat să-mi mențin poziția. Totuși, recunosc că fiecare dintre voi are datoria de a face conform conștiinței sale; și eu mă voi mulțumi să fac ceea ce simt eu că este de datoria mea, fără să doresc să vă silesc pe voi. Dar cu orice preț voi fi credincios principiului. Sper că nu mă veți înțelege greșit și să gândiți că încerc să mă împotrivesc și să întorc situația cum vreau eu. Eu am drepturile mele și conștiința mea, și voi le aveți pe ale voastre. Numai vă spun ce trebuie să fac potrivit judecății și conștiinței mele. Voi trebuie să faceți ceea ce gândiți că este corect potrivit judecății și conștiinței voastre.

Astfel chiar și cei care ar gândi diferit ar ști că acel care le vorbește are o convingere și că are curaj. Aceasta s-ar aplica și la cea mai umilă poziție în viață — la un zilier sau la o spălătoreasă — la orice persoană.

Curajul este proporțional cu credința

Există încercări și dificultăți în viața fiecăruia, mare sau mic. Felul corect de curaj găsește o ocazie de exercitare la fiecare din copiii lui Dumnezeu. și aceasta caută Domnul. El caută acest fel de curaj, un curaj care trebuie găsit la învingători. Numai învingătorilor li se va acorda vreun loc în împărăție. Oricine nu are tărie nu va fi în împărăție deloc. De aceea lecția din textul nostru este, fiți tari; căci acesta este modul în care ne vom demonstra credința în Domnul. Cel care nădăjduiește în Domnul și este loial Domnului va fi curajos în măsura loialității și credinței sale.

Acest fel de curaj ne va susține în toate situațiile. De exemplu, Domnul nostru adresându-Se ucenicilor cu o anumită ocazie, a spus: ”Din cauza Mea, veți fi duși înaintea stăpânitorilor și înaintea împăraților; ... să nu vă îngrijorați îdinainteș cum sau ce veți spune; căci ce veți avea de spus, vă va fi dat chiar în ceasul acela” (Mat. 10:18, 19). Poporul Domnului, în orice împrejurare s-ar putea ivi, va avea astfel de credință și încredere în Dumnezeu încât ei se vor purta curajos, bazându-se pe puterea lui Dumnezeu. În limba greacă se pare că aici se dă ideea: Să nu vă îngrijorați când veți fi duși înaintea împăraților și judecătorilor.

Modul în care Dumnezeu ne va da înțelepciune și ce să spunem poate varia după împrejurări — poate prin sugestii de la alții; poate prin auzirea mărturiei altcuiva; sau se poate să ne vină în minte un text din Scriptură care ar fi în mod special de ajutor. Dar gândul este că încrederea noastră este în Domnul și că nu trebuie să ne fie frică sau să tremurăm.

Domnul a adresat aceste cuvinte ucenicilor Săi — ignoranți și neînvățați. Să fie duși înaintea împăraților, magistraților și judecătorilor, lor le cauza în mod natural multă teamă. Ce să spună? Cum puteau ei să răspundă acelor oameni — acelor oameni mari, învățați! Ei erau foarte umili și își dădeau seama de ignoranța lor; dar Domnul i-a îndrumat. Educația era mult mai puțin generală decât acum. Astăzi, practic toți sunt educați într-o oarecare măsură. Asigurarea Domnului s-ar aplica deci cu mai puțină forță la noi astăzi decât la ucenicii care au trăit atunci.

Dar dacă noi suntem în unele strâmtorări, în unele dificultăți, trebuie să ne amintim că Scripturile ne asigură că ”Îngerul Domnului tăbărăște în jurul celor care se tem reverențios de El și-i scapă” (Psa. 34:7). Acest gând ar trebui să ne facă să fim liniștiți și stăpâniți în mintea noastră, și să ne ajute să ne purtăm curajos, simțindu-ne în această relație apropiată cu El și având încrederea pe care ne-o va da acest gând. Mai mult, ne dăm seama că nu suntem destul de înțelepți ca să știm exact care ar putea fi scopul lui Dumnezeu cu privire la noi. Prin urmare, noi nu știm exact cum preferă Domnul să se întâmple o chestiune sau alta.

”Credința se poate încrede în El”

Ucenicii timpurii, gândindu-se la Isus și la ce le spusese El, au gândit: Cu siguranță că Isus este un om bun; Dumnezeu nu va permite ca vreo nenorocire să I se întâmple. Astfel cumpăneau ei, când se gândeau la lucrurile pe care Isus le prezisese în privința Sa. Sf. Petru I-a zis: ”Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului Celui viu!” Matei 16:16). și ei s-au gândit: Cum ar putea Dumnezeu să permită ca Lui să I se întâmple vreun rău? Astfel ucenicii au ajuns la concluzia că aceste lucruri pe care le spusese El trebuiau să fie figuri de stil, așa cum a fost când a spus: ȘVoi trebuie să mâncați trupul Meu” și ”să beți sângele Meu”. La fel acum, când a spus că Fiul Omului va fi răstignit, ei au gândit că acesta era unul din cuvintele Sale ciudate pe care ei nu le puteau înțelege.

Prin urmare, au fost foarte tulburați, întrebându-se și uimindu-se, când El a fost arestat și adus în fața Sinedriului evreiesc și când, în loc să-și folosească puterile și elocvența, a fost mut și S-a lăsat să fie contrazis și calomniat. Apoi a fost dus înaintea lui Pilat. Acum, s-au gândit ucenicii, în mod sigur că Isus nu va ezita în fața lui! De aceea ucenicii au fost iarăși surprinși și uimiți când lucrurile s-au întors atât de contrar cu ceea ce se așteptaseră ei. Dar o astfel de cale din partea Domnului nostru a fost necesară în Planul Tatălui ceresc, nu numai pentru Domnul Isus, ca El să sufere și să intre în slava Sa, dar necesară și pentru lume, pentru că prețul de răscumpărare trebuia depus, trebuia să fie în mâinile Dreptății.

Vedem că Domnul a declarat că poporul Său nu va fi protejat în mod special pe linie pământească; și dacă în înțelepciunea Sa este cel mai bine să ne zdrobească în vreun fel și să ne expună rușinii, cum s-a făcut cu Învățătorul nostru, noi trebuie să fim curajoși și El ne va întări inimile, pentru că ne încredem în El, avem încredere în El. Noi știm că El este prea înțelept ca să greșească și trebuie să existe un motiv că permite acele lucruri, oricare ar fi acelea. Noi știm în mod sigur că cei evlavioși sunt prețioși în ochii Domnului — ca lumina ochilor Săi; și astfel știm că toate lucrurile lucrează spre binele nostru.

Astfel că nu așteptăm neapărat că ni se va da o anumită formă a cuvintelor în fața judecătorilor sau a prinților. Noi nu suntem neapărat liberi de condamnare lumească. Trebuie să ne amintim că aceste cuvinte ale Învățătorului s-au aplicat la Domnul nostru și la apostoli; că Isus a fost condamnat și răstignit; că apostolii au fost condamnați și întemnițați și au primit lovituri de câteva ori. și mai târziu cei mai mulți dintre ei au fost uciși.

Oricare ar putea fi rezultatul într-o oarecare chestiune pentru noi, trebuie să-l acceptăm ca fiind de la Domnul, fie că suntem capabili să discernem motivul lui, fie că nu. Trebuie să avem credință și speranță, chiar dacă drumul este aspru, și chiar dacă lucrurile ar putea să pară tocmai inversul a ceea ce așteptăm. ”Nădăjduiește în Domnul! Fii tare, încurajază-ți inima și nădăjduiește în Domnul!” Psalmul 27:14.