SECERĂM CE-AM SEMĂNAT

Galateni 6:1-10

> Nu se referă la lume, ci la Biserică — Pământ slab și buruieni ereditare involuntare — Semănatul reprezintă un act voluntar și o responsabilitate personală — Ce este semănatul după trup? — Ce înseamnă a semăna după spirit? — Ce va fi seceratul? — Contextul.

„Dumnezeu nu Se lasă să fie batjocorit. Ce seamănă omul, aceea va și secera.” Versetul 7

W. T. 1 iunie 1916 (pag. 153)

Este adevărat că fiecare persoană este responsabilă pentru faptele și cuvintele sale voite. Este adevărat, într-un sens, că fiecare ființă umană va avea un seceriș considerabil în acord cu propriul său curs voit în viață. Prin urmare, se pare că fiecare ființă umană și-ar putea lua o lecție folositoare din cuvintele textului nostru de bază și ar primi o binecuvântare în măsura în care ar urma spiritul acestui text.

Cu toate acestea, noi nu trebuie să uităm că Apostolul nu se adresează celor lumești, ci celor sfințiți. El se adresează Bisericii; iar Biserica este compusă exclusiv din persoane care au părăsit lumea, s-au întors cu spatele la păcat, au acceptat pe Domnul Isus ca Mântuitorul și Avocatul lor la Tatăl, și și-au consacrat viața în întregime și fără rezerve pentru îndeplinirea voinței divine. Asemenea persoane concepute de Spiritul Sfânt sunt numite în Scripturi Creații Noi în Cristos (2 Cor. 5:17). Pentru aceștia, „cele vechi au trecut, toate s-au făcut noi” — speranțe noi, scopuri noi, ambiții noi, perspective noi, standarde noi. Acestor copii ai lui Dumnezeu concepuți spiritual, și nu altora, li se adresează Apostolul.

Conform Bibliei Dumnezeu are prevederi mari și prețioase pentru lume în viitor, dar nu în prezent. Acum Biserica lui Cristos, clasa sfințită a Miresei, este în curs de alegere din lume pentru a constitui Familia Regală a viitorului, atunci când va fi completată și desăvârșită prin Întâia Înviere sau învierea cea mai importantă (1 Petru 2:9). Această Familie Regală, ca Împărăție a lui Dumnezeu, va lucra cu omenirea, conducând, instruind, ridicând, binecuvântând pe toți cei care vor dori și se vor supune. Atunci lumea își va avea șansa ei de semănat și secerat. Fapte 3:19-23.

PAMĂNTUL ȘI SĂMÂNȚA

Inima creștinului este pământ consacrat de la început — de când Dumnezeu îl acceptă ca și copil. Sub instrucțiunile divine trebuie cultivate flori și roade deosebite. Acestea sunt numite roade și daruri ale Spiritului Sfânt. Toți creștinii care ascultă vocea din ceruri caută să stârpească și să nimicească buruienile păcatului și egoismului, care răsar natural în carnea lor datorită eredității.

Inițial carnea tatălui Adam a fost perfectă. Buruienile păcatului nu fuseseră încă plantate. Dar acum nu există pământ curat; buruienile păcatului se află peste tot. Orice creștin care vrea ca grădina consacrată a inimii sale să rodească, să fie plăcută Domnului, trebuie să ducă o luptă viguroasă și continuă împotriva buruienilor păcatului, pentru ca inima lui să fie în starea de a primi sămânța bună recomandată în Cuvântul divin.

Vigilența este necesară nu numai pentru a ține în supunere buruienile, dar și pentru a ține pământul într-o stare bună, ca sămânța să poată intra, încolți și produce roadă bună. Creștinul trebuie să se lupte și împotriva spinilor, despre care Domnul nostru Isus spune că ilustrează grijile acestei vieți și înșelăciunea bogățiilor care ar sufoca Cuvântul și ar face viața neroditoare, nefolositoare. Matei 13:22.

Creștinul care așteaptă să primească răsplata Stăpânului, „bine serv bun, intră în bucuria Domnului tău!”, trebuie să fie foarte harnic în semănarea seminței potrivite în grădina inimii sale. Fapte, cuvinte și gânduri bune sunt semințe bune; și ele trebuie să fie semănate cu grijă și cu persistență. Ele vor produce roadele pașnice ale dreptății — smerenia, blândețea, răbdarea, îndelunga răbdare, iubirea frățească, iubirea. Aceste roade și flori ale Spiritului sfânt existând din abundență în grădina inimii noastre, după cum ne spune Sf. Petru, îl vor pregăti pe un astfel de creștin pentru o intrare îmbelșugată „în Împărăția veșnică a Domnului și Mântuitorului nostru Isus Cristos”. 2 Petru 1:11.

Este important ca noi să semănăm sămânță bună; și nu există decât o magazie din care aceasta este furnizată — Cuvântul lui Dumnezeu. Orice om care dă cea mai mare atenție cuvintelor Domnului nostru Isus prin apostoli și profeți, și păstrează această sămânță pură, fără a fi contaminată cu înțelepciunea lumească — știința pe nedrept numită astfel — și de tradițiile oamenilor — crezurile — este cel mai bine pregătit pentru a produce roade și flori spre aprobarea Stăpânului.

CE ÎNSEAMNĂ A SEMĂNA DUPĂ TRUP

O greșeală făcută de unii din poporul Domnului este aceea a semănării după trup, după ce s-au consacrat Domnului și s-au învoit să semene numai după spirit — în armonie cu voința Domnului. Semănatul după trup nu înseamnă o răzvrătire completă împotriva Domnului, ci mai degrabă obținerea și semănarea seminței rele — nefolositoare. Cheltuirea timpului, energiei, banilor etc., în obținerea plăcerilor, lucrurilor pământești sau bogățiilor, fie cu succes fie fără succes, este semănare după trup.

Tendința tuturor acestor neglijări ale legământului creștinului cu Dumnezeul său este spre descompunere — moarte. De fapt mulți își pot reface pașii după ce află că și-au cheltuit talentele în mod necuvenit. Dar în asemenea cazuri ei și-au risipit timpul, energia și ocaziile, și dacă ei vor câștiga cumva viața veșnică, aceasta va fi fără îndoială pe un plan mai puțin glorios decât dacă ar fi fost credincioși de la bun început. Să ne îndemnăm ((200)) pe noi și pe tovarășii noștri să semănăm după Spirit — în acord cu făgăduințele glorioase pe care ni le-a făcut Dumnezeu, pe care noi le-am acceptat și spre care trebuie să ne aplecăm toată energia ca să dezvoltăm roadele și darurile spiritului.

TRATAMENTUL SEMENILOR CREȘTINI

În context apostolul sfătuiește ca fiecare creștin să caute să-și poarte propria povară mai degrabă decât să se sprijine pe frați. Fiecare să-și amintească de propria responsabilitate și să nu ostenească în facerea binelui. Fiecare să-și amintească de timpul recoltei, seceratului, când toți cei care nu cad de oboseală, care nu ostenesc, ci perseverează, își vor primi răsplata.

Pe lângă acestea, apostolul sfătuiește ca în timp ce fiecare căutăm să facem pentru noi înșine, noi trebuie să fim simțitori față de fiecare, față de toți oamenii. „Cât avem ocazie, să facem bine la toți, dar mai ales la cei din casa credinței.”

Referitor la cei din casa credinței Apostolul ne sfătuiește că dacă vedem pe un frate surprins într-o greșeală noi să ne arătăm spiritualitatea prin manifestarea spiritului blândeții și amabilității față de cel în greșeală. Noi trebuie să ne purtăm sarcinile unii altora și astfel să împlinim Legea lui Cristos. Trebuie să cultivăm spiritul blândeții, aducându-ne aminte că noi înșine am putea cădea într-o greșeală cândva — în viitor, dacă n-am căzut în trecut. Să învățăm să gândim smerit despre noi. În realitate noi nu suntem nimic dacă ne comparăm cu ceea ce este perfect. Starea noastră în fața Domnului nu este datorită perfecțiunii umane, ci datorită voinței cuvenite — intențiilor bune — inimii pe deplin consacrate.