ÎMPĂRĂȚIA LUI MESIA ESTE INVIZIBILĂ

Luca 17:20-37

„Căci iată, Împărăția lui Dumnezeu este în mijlocul vostru.” Luca 17:21

R 5455 W. T. 1 mai 1914 (pag. 140-142)

Înțelegerea cuvintelor Învățătorului depinde considerabil de cadrul în care le privim. Ioan Botezătorul a fost înaintea lui Isus și a propovăduit că Împărăția lui Dumnezeu era aproape. La timpul potrivit el L-a indicat pe Isus ca Mesia care trebuia să vină, Mielul lui Dumnezeu. După ce a așteptat luni de zile pentru ca Isus să se instaleze ca rege pământesc, și constatând în schimb că lucrarea sa se încheia, Ioan a fost întemnițat de Irod. Atunci el a trimis la Isus să-L întrebe dacă El era sau nu acela care trebuia să vină sau trebuia să aștepte pe altul. El a fost dezamăgit nevăzând dovezi ale Împărăției, după cum se așteptase.

Cărturarii și fariseii au auzit despre pretenția lui Isus că El era mult promisul Împărat care Își va stabili Împărăția Mesianică și L-au luat în râs. Ei priveau ceata Sa pestriță de urmași — vameși și păcătoși, precum și oameni respectabili, dar nici unul de rang, influență sau avere deosebită. Ei îl considerau pe Isus un înșelător și pe urmașii Săi niște nătărăi. Lecția noastră ne spune cum au încercat să demaște ceea ce presupuneau ei a fi o înșelătorie a lui Isus, îndepărtând astfel înșelarea urmașilor Săi. De aceea I-au pus în public întrebarea: Când va veni Împărăția lui Dumnezeu? Cât timp va dura până când o vei stabili?

((969))

Fără îndoială că ei urmăreau să-L prindă în cursă pe Isus; căci dacă spunea, este mult timp, urmașii Lui ar fi fost descurajați; dacă spunea, este puțin timp, ei ar fi continuat să întrebe, de unde Îți vei lua armata? Cum Îți vei plăti soldații? Cum îi vei aproviziona cu hrană? Vei merge la Roma să Te bați cu puterile care sunt, pe care întreaga noastră națiune nu este în stare să le învingă etc.?

Dar acești farisei au ajuns numai până la prima întrebare, pentru că răspunsul le-a arătat netemeinicia ei și fără îndoială i-a lăsat încurcați. Isus a răspuns că Împărăția lui Dumnezeu nu va veni să izbească privirile; adică, în momentul când va veni Împărăția, oamenii nu o vor vedea. Continuând, Isus a explicat mai mult, spunând că atunci când Împărăția lui Dumnezeu va fi stabilită, oamenii nu vor vedea dacă ea va fi aici sau acolo; căci Împărăția lui Dumnezeu va fi Puterea lui Dumnezeu exercitată peste tot în mijlocul oamenilor.

Traducerea noastră este greșită, dar evident nu s-a făcut cu intenție, când spune: „Căci, iată, Împărăția lui Dumnezeu este în voi”. Traducătorii, dacă ar fi observat cu atenție, ar fi fost vigilenți împotriva exprimării că Împărăția lui Dumnezeu era în mijlocul acelor farisei pe care Isus îi numise fățarnici, morminte văruite etc. O examinare mai atentă a originalului arătă că textul ar fi fost mai bine tradus: „Împărăția lui Dumnezeu este în mijlocul vostru”.

O împărăție este întotdeauna reprezentată prin împăratul ei. Isus, ca Împărat, era prezent în mijlocul lor, dar ei nu L-au recunoscut. „În mijlocul vostru stă Unul, pe care voi nu-L cunoașteți.” În mod asemănător, de-a lungul Veacului Evanghelic, Biserica lui Cristos, „Corpul” Său, n-a fost discernută de lume. „Lumea nu ne cunoaște, pentru că nu L-a cunoscut nici pe El.” De o mie opt sute de ani încoace aceasta a fost adevărat în acest sens; dar Cristos și Biserica în carne nu sunt Împărăția lui Dumnezeu în sensul deplin, cuvenit pe care îl promite Biblia — o Împărăție de putere și de glorie mare. Cristos și Biserica au fost numai Împărăția incipientă, o Împărăție embrionară — clasa Împărăției, pregătindu-se pentru învestitura autorității la timpul potrivit al lui Dumnezeu, despre care noi credem că este aproape.

Împărăția va fi spirituală și prin urmare conducătorii ei vor fi invizibili precum sunt îngerii și Tatăl ceresc. Isus a spus: „Încă puțin și lumea nu Mă va mai vedea”. Ceea ce a fost adevărat în legătură cu Capul va fi adevărat în legătură cu fiecare membru al Corpului ales al lui Cristos, Biserica. „Schimbați într-o clipă, într-o clipeală din ochi”, lumea nu-i va mai vedea; „nu pot carnea și sângele să moștenească Împărăția lui Dumnezeu”, și carnea și sângele nu pot vedea ceea ce este spiritual.

În timpul Mileniului, autoritatea Împărăției și puterea lui Dumnezeu prin Cristos și prin Biserică vor fi exercitate printre oameni; și totuși ei nu o vor vedea cu ochii naturali, ci numai cu ochii înțelegerii. Toți ochii orbi vor fi deschiși. Astfel fiecare ochi va vedea că Împărăția este stabilită; și fiecare va înțelege că Cel care a suferit a intrat în gloria Sa, că Biserica, Mireasa Sa, este cu El în glorie și că binecuvântările Mileniului pleacă de la ei. Apocalipsa 20:6.

„Zilele Fiului Omului”

Întorcându-Se de la fariseii reduși la tăcere spre ucenicii Săi, Isus a spus: „Vor veni zile când veți dori să vedeți una din zilele Fiului Omului și n-o veți vedea”. Aceasta era o știre uimitoare pentru cei credincioși. Totuși ei erau obișnuiți să audă de la Învățătorul lucruri pe care nu le puteau înțelege; cum ar fi acela că ei trebuiau să mănânce carnea Sa și să bea sângele Său, că El trebuia să fie răstignit etc. Ei luau toate aceste lucruri la modul figurat și se întrebau care putea fi interpretarea corectă. Cum putea fi Isus marele Împărat, după cum se așteptaseră ei, și totuși să nu-L vadă pe El și zilele Lui?

Isus a continuat să discute enigma, spunând: „Vi se va zice: «Iată-L aici», «iată-L acolo!» Să nu vă duceți, nici să nu-i urmați”. Într-un cuvânt, să nu credeți pe nimeni care vă va spune despre a doua Mea venire; să nu fiți înșelați ca să credeți că voi veni în vreun astfel de mod. Vă voi spune cum voi veni: „Căci, după cum iese fulgerul și luminează de la o margine a cerului până la cealaltă, așa va fi și Fiul Omului în ziua Sa”.

Această afirmație uimitoare este mai bine înțeleasă când traducem substantivul grecesc astrape ca „cel strălucitor” în loc de „fulger”; pentru că este clar că se referă la Soare, care răsare la est și apune la vest, luminând de la capăt al cerului până la celălalt. Dar cum va reprezenta aceasta pe Fiul Omului în Ziua Sa? Cum va fi El ca Soarele? Răspundem că Ziua lui Cristos este o Zi de o mie de ani, Mileniul; și afirmația Domnului nostru a fost una dintre „cuvintele tainice” despre care Isus a spus: „Am încă să vă spun multe lucruri, dar acum nu le puteți purta”, și a promis că la vremea potrivită Spiritul sfânt le va acorda iluminare, pentru ca toate cuvintele Sale să poată fi clar înțelese. Această parte, acum potrivit să fie înțeleasă, devine clară, prin urmare, pentru cei care au discernământ spiritual.

Apoi, pentru ca ei să poată înțelege progresiv că aceste lucruri aparțin unui timp îndepărtat, Isus a explicat că mai întâi El trebuie să sufere multe lucruri și să fie respins de acel popor. Întorcându-Se la explicația despre semnele prezenței Sale, ca răspuns la întrebarea lor așa cum este consemnată în Matei 24, El a declarat: „Cum a fost în zilele lui Noe, așa va fi și la venirea Fiului Omului”.

Aici avem ceva definit, concret. Știm ce să căutăm când va fi timpul să se stabilească Împărăția — timpul când Soarele Dreptății va începe să strălucească de la un capăt al cerului până la celălalt. Semnele timpului nu vor fi în starea exterioară a lumii; căci dimpotrivă, totul se va petrece într-un mod la fel de liniștit și în ordine ca mai înainte, întocmai ca în zilele lui Noe, întocmai ca înainte de a veni Potopul și întocmai ca în zilele lui Lot, înainte de distrugerea Sodomei — mâncau, beau, se căsătoreau, construiau, cumpărau, semănau și plantau, ca de obicei. Aceste lucruri nu sunt semne de răutate, ci sunt menționate pentru a ne arăta că nu va fi nici un semn exterior care să arate lumii timpul Prezenței a doua a lui Cristos, când El va începe să lucreze cu lumea și să-Și stabilească Împărăția.

((970))

Potopul Și distrugerea Sodomei

De ce se introduc aceste două ilustrații — Potopul și distrugerea Sodomei — în legătură una cu alta, în timp ce se vorbește despre stabilirea Împărăției lui Mesia, care va binecuvânta lumea? Răspunsul este că Biblia prezice peste tot că deși Împărăția lui Mesia este marea prevedere a lui Dumnezeu care va ridica blestemul și va aduce binecuvântări în toată lumea, cu toate acestea ea se va stabili pe ruina instituțiilor noastre actuale. Și această ruină a instituțiilor sociale, financiare, politice și religioase ale timpului de acum a ilustrat-o Isus prin Potop și prin distrugerea Sodomei. Și prezența Sa care precede acest Timp de Strâmtorare trebuie să fie nevăzută de lume, necunoscută de lume, nebănuită, necrezută, până când cataclismul strâmtorării se va precipita brusc.

Aceasta nu este o ilustrație încântătoare. Suntem bucuroși că ne putem întoarce de la ea și putem observa marginea argintie a norilor, și binecuvântările glorioase care vor urma cu repeziciune după stabilirea Împărăției pe ruinele eșecului nostru uman.

Accentuând caracterul brusc al venirii calamității peste lume, Isus a spus că în ziua în care Lot a ieșit din Sodoma, a plouat din cer cu foc și pucioasă; și a declarat că așa va fi și în Ziua când Fiul Omului Se va descoperi. Textul grecesc arată o deosebire între Parousia sau prezența lui Cristos înainte de Timpul de Strâmtorare, și Epifania sau descoperirea Sa mai târzie.

Descrierea descoperirii lui Cristos este redată prin cuvintele: El Se va descoperi într-o flacără de foc (2 Tes. 1:7, 8). De fapt, Timpul de Strâmtorare este adesea descris în mod simbolic în Biblie ca arderea lumii — în așa măsură încât toate crezurile creștinătății exprimă ideea că Pământul va fi „ars”. Ei trec cu vederea că și cerurile vor fi „arse”.

În uzanța simbolică a Bibliei, pământul reprezintă ordinea socială a afacerilor umane; marea, masele agitate și nemulțumite; cerurile, puterile eclesiastice. Sf. Petru ne spune că toate acestea vor trece cu mare confuzie, și că în locul lor vor veni cerurile noi și pământul nou pe care le-a promis Dumnezeu (2 Pet. 3:10-13). Cerurile noi vor fi noua societate eclesiastică — Biserica în glorie, comoștenitorii cu Cristos în Împărăția Sa. Pământul nou va fi noua ordine socială pe care o va stabili Împărăția lui Mesia.

Sfinții de pe acoperișul casei

Revenind iarăși la perioada în care El va fi prezent înainte de a Se descoperi „într-o flacără de foc”, Domnul pare să ne asigure că toți credincioșii Săi vor muri și vor fi schimbați în momentul morții, înainte ca marea strâmtorare, focul simbolic, să mistuie instituțiile prezente. În limbaj figurat, El spune că Ziua aceea (a Parousei, prezenței Sale, înainte de Epifania, descoperirea Sa), cei de pe acoperișul casei, cu lucrurile lor în casă, să nu plece să le scoată. Ce vrea să spună aici?

Pe scurt, noi credem că această casă reprezintă Casa lui Dumnezeu, iar cei de pe acoperișul casei reprezintă pe cei mai evlavioși din poporul lui Dumnezeu. În acel timp aceștia își vor da seama de necesitatea fugii; și se va ridica întrebarea: Cât de multe din lucrurile lor, din obiectele lor de valoare, vor căuta să salveze? Ei sunt avertizați să nu caute să salveze nimic din lucrurile lor — aprecierea privilegiilor sociale, onoarea oamenilor, uneori titluri de mici funcții, cum ar fi cele de epitrop, diacon, bătrân de adunare, slujitor bisericesc etc. O încercare de a salva unele din aceste lucruri va însemna dezamăgire. Totul trebuie părăsit, altfel proba acelui timp nu va fi trecută cu succes.

În mod asemănător, oricine este în câmp nu trebuie să se întoarcă. Câmpul reprezintă lumea. Și acei din poporul Domnului care au părăsit lumea — care au părăsit biserica nominală — nu trebuie să se întoarcă; ci aflând adevărul situației, trebuie să fugă din câmp la Domnul.

Relatarea sf. Matei vorbește de necazuri speciale în acel timp, asupra celor cu copii și care alăptează, ceea ce noi credem de asemenea că este simbolic și se referă la creștinii care caută să convertească lumea și să învețe pe începători. Aceștia vor fi întro durere specială a sufletului, din cauza schimbării dispensației și a chemării „Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu”. Pentru aceștia va fi în mod deosebit greu să audă și să se supună acestei chemări.

În fuga din Sodoma, Lot și familia sa au fost preveniți să se grăbească, și nici măcar să nu privească înapoi la lucrurile care urmau să fie distruse. Tot așa și poporul Domnului, nu trebuie să se uite înapoi la lucrurile care vor fi distruse. Nu vă gândiți la ele. „Fugiți din Babilon!” „Fiecare să-și scape viața!” Soția lui Lot, neascultând, s-a uitat înapoi cu părere de rău după lucrurile sortite nimicirii și n-a scăpat. Domnul aplică această ilustrație la poporul Său și îndeamnă ca fuga lor să fie cu o renunțare deplină la lucrurile timpului de acum. Oricine va căuta să-și salveze viața, o va pierde. Oricine își va pierde viața, prin aceasta o va păstra — câștigând viața veșnică.