Vol. 1 Mai-Iunie Nr. 4

„CĂRĂRI DREPTE PENTRU PICIOARELE VOASTRE”

„Croiți cărări drepte pentru picioarele voastre, pentru ca cel care șchiopătează să nu se abată din cale, ci mai degrabă să fie vindecat”— Evrei 12:13

W.T. (Turnul de Veghere) 1916 (pag. 313-314)

O, ca un sunet de trâmbiță prin care să se cheme poporul Domnului de pretutindeni pentru a fi treji ca să se împotrivească marelui nostru vrăjmaș — Satan! Și în cuvântul „Satan” includem toate vicleniile marelui nostru adversar, care stă la pândă să înșele și să prindă în cursă pe soldații crucii. De fapt el este adversarul întregii lumi, prin aceea că este adversarul lui Dumnezeu și al tuturor pregătirilor și legilor înțelepte și îndurătoare pe care Dumnezeu le-a făcut pentru protecția umană împotriva tendințelor descendente și distructive ale păcatului.

Din informațiile care ne parvin pe diferite căi, suntem înclinați să credem că un mare val de imoralitate și senzualitate trece peste lumea civilizată. Fără îndoială că războiul și diferitele condiții noi care s-au deschis au mult de a face cu această stare rea. Cu greu ar putea fi altfel. Dar în plus, s-ar părea că marele nostru adversar a găsit că de mii de ani senzualitatea, imoralitatea este una din cele mai bune căi ale lui, prin care să atace omenirea și în special pe aceia care au recunoscut pe Domnul și legile drepte pe care El le stabilește pentru toți cei care vor fi poporul Lui.

Studenții Bibliei, familiari cu istoria Israelului tipic, își vor aminti că pe această linie au complotat Balaam și Balac cu așa mare succes împotriva lui Israel, aducând asupra israeliților judecăți divine. Sf. Pavel ne spune că rasa noastră, originar creată în chipul lui Dumnezeu, în acest mod a căzut atât de departe în degradare. „Fiindcă, măcar că au cunoscut pe Dumnezeu, nu L-au slăvit ca Dumnezeu, nici nu l-au mulțumit; ci s-au dedat la gânduri deșarte și inima lor fără pricepere s-a întunecat. Zicând că sunt înțelepți, au înebunit . . . Dumnezeu i-a lăsat pradă poftelor inimii lor, să-și necinstească trupurile ei între ei . . . fiindcă n-au socotit ca bun să păstreze pe Dumnezeu în cunoștința lor, Dumnezeu i-a lăsat în voia minții lor, fără pricepere, ca să facă lucruri neîngăduite, fiind plini de orice fel de nedreptate, de desfrânare, de lăcomie de răutate; plini de invidie, de ucidere, de ceartă, de înșelăciune, de porniri răutăcioase; sunt șoptitori, bârfitori, urâtori de Dumnezeu, obraznici, îngâmfați, lăudăroși, născocitori de rele” etc. Rom. 1:21-32

Dacă cineva se întreabă cum a ajuns rasa noastră în starea ei depravată prezentă, aceasta are o explicație completă în cuvintele de mai sus ale apostolului. Și acum, după răspândirea Evangheliei timp de mai bine de 18 secole — după ce Biblia a fost tipărită în toate limbile, când educația este așa de generală încât practic fiecare poate citi Biblia, și când cunoștința despre fiecare subiect a crescut așa de mult, nu este oare uimitor să vedem că tacticile timpurii ale adversarului nostru predomină iarăși? Din nou cei învățați pretind a fi înțelepți și cu nechibzuință resping înțelepciunea de sus, și din nou imoralitatea este exagerată; mânia, răutatea, ura, cearta, bârfa, șoptirea, războaiele și uciderile sunt predominante. Domnul pare că lasă omenirea să învețe lecția că civilizație nu înseamnă mântuire, după cum așteptaseră unii.

În Biblie omenire este reprezintă prin păsări și marele adversar prin vânătorul care caută să le prindă în cursă și să le omoare, iar sfinții sunt înfățișați ca păsări pestrițe, în special atractive pentru vânător. Împotriva acestora el își folosește tacticile și capcanele cu interes profund pentru căderea lor.

Un mijloc binecuvântat al harului

Cu câțiva ani în urmă, în providența Domnului, am fost conduși să prezentăm Angajamentul solemn față de Domnul, pe care l-am recomandat cu seriozitate poporului Său, și care, noi credem, le-a făcut mult bine. Nu fiindcă acest Angajament, sau orice alt angajament, ar putea fi mai mare sau mai larg în sfera lui decât Angajamentul de sacrificiu de sine, pe care fiecare din poporul Domnului și l-a luat înainte de a fi acceptabil pentru Domnul și conceput de Spiritul Sfânt, ci fiindcă acest Angajament s-a dovedit de ajutor sfinților Săi, prin aceea că el le-a atras în mod deosebit atenția asupra anumitelor pericole ale căii, sfătuindu-i în privința rămânerii în favoarea Domnului.

Cam douăzeci de mii din poporul consacrat al Domnului ne-au scris, dorind să fie înscriși printre aceia care au luat acest Angajament. De la foarte mulți dintre aceștia am auzit ce mari binecuvântări le-au venit prin străduințele lor de a respecta cu credincioșie diferitele puncte ale acestui Angajament — cum picioarele lor au fost ferite de poticnire, cum au fost ajutați în privința comuniunii lor cu Domnul, cum au fost împrospătați în spirit, amintind zilnic la tronul harului pe toți ceilalți care au luat Angajamentul; de-asemenea, cum au fost binecuvântați prin amintirea zilnică a lucrării secerișului și a propriilor privilegii în ea, și cum au devenit cu atât mai precauți prin hotărârile referitoare la spiritism și ocultism, și cu privire la legăturile lor cu persoane de sex opus.

Cu gândul că acum mulți pot fi cititori ai Turnului de Veghere, care n-au fost pe timpul când acest Angajament a fost prezentat, îl publicăm din nou:

Un angajament solemn față de Domnul

1. Tatăl nostru care ești în ceruri, sfințească-se numele Tău. Vie domnia Ta tot mai mult în inima mea și să ((46)) se facă voia Ta în trupul meu muritor. Sprijinindu-mă pe ajutorul harului Tău promis spre ajutor la vreme de nevoie, prin Isus Christos Domnul nostru, fac acest angajament solemn:

2. Zilnic voi aminti la tronul harului ceresc interesele generale ale lucrului de seceriș și în special partea de care eu însumi am privilegiul să mă bucur în acest lucru și pe iubiții conlucrători de pretutindeni.

3. Mă angajez să îmi analizez cu mai mare grijă, dacă este cu putință, gândurile, cuvintele și faptele, în scopul de a fi mai capabil să-Ți servesc Ție și iubitei Tale turme.

4. Mă angajez că voi fi pregătit să mă împotrivesc la orice este în legătură cu spiritismul și ocultismul și, aducându-mi aminte că nu sunt decât doi stăpâni, mă voi împotrivi acestor capcane pe toate căile rezonabile, ca fiind de la adversar.

5. În continuare mă angajez că, exceptând cazurile de mai jos, întotdeauna și oriunde mă voi purta în particular față de sexul opus, exact așa cum m-aș purta în public — în prezența unei adunări a poporului Domnului.

6. Și, pe cât este rezonabil posibil, voi evita să fiu singur în aceeași cameră cu cineva de sex opus, dacă ușa camerei nu este larg deschisă.

7. Excepție în cazul fraților: soția, copiii, mama și surorile naturale; în cazul surorilor: soțul, copiii, tata și frații naturali.

Un cuvânt de prevenire

De la unii am auzit că în timp ce au avut mari binecuvântări când au respectat cu grijă Angajamentul, devenind treptat neglijenți față de el, au început să-și piardă binecuvântările și s-au împiedicat în păcat. Noi nu vom fi niciodată în afara pericolului, dragi frați, atâta vreme cât suntem în trup. Deci, tot ce putem face de partea Domnului, de partea dreptății, ca și Creații Noi, înrolați sub steagul Răscumpărătorului nostru, să facem — pentru menținerea propriilor noastre standarde și pentru ajutorul altora în lupta în care ne-am înrolat împotriva lumii, corpului și adversarului.

Textul de la începutul acestui articol nici-odată nu trebuie să fie uitat, de către nici unul din soldații crucii. Cei mai tari au nevoie să și-l amintească și, desigur, cei mai slabi au nevoie să i se supună. Cu toții suntem șchiopi. Nimeni nu este în stare să meargă drept, perfect, în urmele Domnului nostru. Chiar când facem cel mai bine, noi șchiopătăm. Cât de necesar este deci să facem tot ce putem pentru a evita încercările și ispitele care ar fi o deosebită tensiune asupra noastră, din cauza slăbiciunilor cărnii noastre! Cum trebuie să căutăm a merge aproape de Domnul și a ne ține strâns de mâna Lui în timp ce trecem prin încercările și dificultățile timpului prezent!

Sugerează cineva că o astfel de cale repre-zintă slăbiciune și dependență? Cu siguranță, da; și cu siguranță acela care nu-și cunoaște slăbiciunile și dependența de Domnul nu și-a învățat prima lecție! Să nu ne rușinăm a ne reglementa viața, așa încât să evităm ispitele pe cât este posibil, pentru că aceasta este calea înțeleaptă sfătuită de Cuvântul Domnului. A fi mândri, încrezători în sine și oriunde dispuși a ne încrede în noi, vădește un spirit ce nu este în strânsă legătură cu Domnul, care își arată fața celor umiliți și blânzi.

Dacă acum există încercări speciale asupra lumii și asupra urmașilor Domnului, ne putem aștepta ca acestea să fie tot mai aspre, în zilele și anii care vin. Cât de necesar este ca urmașii Domnului să fie curajoși, tari, hotărâți pentru ceea ce este drept — în special în toate problemele de stăpânire de sine! „Cine este stăpân pe sine (pe mintea sa) prețuiește mai mult decât cine cucerește o cetate”, este anunțul inspirat. Să căutăm să fim mari din punct de vedere divin — plăcând Domnului; păzindu-ne bine cuvintele, gândurile și faptele, nu numai pentru noi, ci, în plus, în interesul tuturor celor cu care avem de-a face. Astfel vom fi tot mai mult lumini strălucitoare și arzânde, „vestind virtuțile Celui care ne-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată.” —1 Pet. 2:9