Vol. 18, Martie-Aprilie 2011, Nr. 4

PUSTIA VA ÎNFLORI

R 5262 W. T. 15 iunie 1913 (pag. 186-187)

Studenții Bibliei au tot mai multe dovezi înaintea lor în legătură cu împlinirea Scripturilor. Promisiunea este în Biblie de secole, că Dumnezeu va îndepărta în cele din urmă blestemul de pe pământ și că, în loc de spini și pălămidă, acesta va produce binecuvântări pentru omenire. Această mare schimbare trebuia să vină la sfârșitul celor șase Zile mari de câte o mie de ani fiecare — perioada de domnie a păcatului și a morții. Cea de-a șaptea Zi mare, Ziua lui Cristos — o mie de ani — trebuie să fie martorul unei transformări din întuneric în lumină, din rău în bine, din blestem în binecuvântare.

Acea mie de ani de binecuvântare este numită în Biblie timpurile îsau aniiș restabilirii tuturor lucrurilor, despre care Dumnezeu a vorbit prin gura tuturor sfinților Săi proroci din vechime” (Fapte 3:19-21). Studenții Bibliei își atrag atenția unul altuia și lumii asupra faptului că cei șase mii de ani de domnie a păcatului și morții au trecut, și că noi trăim în Zorile zilei lui Mesia — Mileniul.

Asupra omenirii vin binecuvântări din toate direcțiile. Dar ele nu vin atât de miraculos cum au așteptat mulți. Binecuvântarea lui Dumnezeu vine prin iluminare umană. El ridică vălul și oameni de capacitate obișnuită văd lucruri pe care strămoșii lor la fel de inteligenți nici nu le-au visat. Fântânile arteziene servesc la irigarea anumitor locuri pentru a le face foarte roditoare. Devierea râurilor pentru irigare face ca pământurile aride să înflorească repede ca trandafirul.

Progresul pe linia horticulturii îmbunătățește mult plantele și florile. Este greu de imaginat cum în Edenul din vechime s-au putut vedea flori mai frumoase, sau cum s-ar putea vreodată spera să fie ceva mai aproape de perfecțiune și frumusețe în paradisul care în curând va fi pe întregul pământ. Horticultura primește luminare și binecuvântare din cer. Ne vin mere, pere, prune, struguri etc. ideale, în locul fructelor pipernicite din trecut. Ne putem întreba foarte bine cum este posibilă o îmbunătățire mai mare în unele direcții. Și totuși, chestiunea îmbunătățirii este în copilăria ei.

Cităm mai jos un articol interesant privind lucrarea valoroasă care este condusă de d-nul Burbank din California, un om care deja ne-a dat unele noi varietăți de fructe și a făcut mult pentru a educa lumea pe linia horticulturii. Cităm:

Deși recunoașterea valorii lucrării lui Burbank de către Institutul Carnegie și alocarea fondurilor a fost de ajutor la timpul cel mai de lipsă, nu este la fel de importantă din punct de vedere utilitarist ca și legea votată de Congres în august trecut, care-i acorda d-lui Burbank terenuri pentru a-și conduce experimentele privind cactușii fără spini. Legea prevede punerea la dispoziția sa a douăsprezece secțiuni de teren din deșert, în locuri care să fie alese de el în California, Nevada, Arizona și New Mexico, fiecare secțiune conținând 640 de acri de teren.

Deși poveștile despre cactusul fără spini și posibilitățile lui de a fi un plus la resursele alimentare și industriale ale țării au fost ridicularizate la început, demonstrațiile deja făcute de d-nul Burbank sunt dovezi convingătoare că se pot pune în practică. Cu aproximativ zece ani în urmă, el a început să studieze cactusul în vederea folosirii lui pentru rasa umană, în loc de a fi un dușman, cum a fost văzut întotdeauna. El i-a recunoscut calitățile, și anume, că este rezistent și crește acolo unde altceva nu crește, în căldura arzătoare a deșertului, și are înmagazinată multă hrană în frunzele lui groase și în fructele lui aurii sau stacojii.

Primele două obiective ale lui au fost să îndepărteze spinii ascuțiți care acoperă ramurile, frunzele și fructul, și să îndepărteze structura lemnoasă și fibroasă a frunzelor, care le face nedigerabile. Cactusul ales de Burbank pentru experimentele sale a fost din specia Opuntia, indigenă din Mexic și America de Sud. Sute de mii de semințe au fost semănate și au fost făcute încrucișări extinse între polenul florilor. În realizarea cactusului fără spini, d-nul Burbank a recunoscut că a trebuit mult din forța vitală a cactusului pentru a dezvolta spinii puternici și pentru a da frunzelor fibre. În eliminarea lor prin selectie, el a dat naturii o șansă de a-și devota energia pentru îmbunătățirea fructelor. El a îndeplinit aceasta într-un mod care pare a fi absolut minunat.

Fructul cactusului se aseamănă cu un castravete gras, puțin turtit la capete. Este delicios pentru jeleu și dulceață, și o anumită specie are o aromă de ananas. Sucul s-a găsit a fi inestimabil pentru combinarea vopselelor iar coloritul roșu al fructului este permanent și de o mare strălucire. Fructul cactusului este deja în vânzare în Statele din Vest și s-a format o mare companie comercială în California pentru exploatarea lui.

În prezent d-nul Burbank își consacră timpul în special pentru alegerea locurilor pentru terenurile sale experimentale în deșert, puse la dispoziție de guvern. Dacă, așa cum se crede în general, pretențiile sale pot fi demonstrate pe scară largă, el va contribui cu multe milioane de dolari la resursele lumii. Există miliarde de acri de pământ pustiu în diferite părți ale lumii, și dacă toate acestea sunt făcute productive, beneficiul tuturor este evident.

Se susține că un acru de plante de cactus va produce o valoare de 200 tone de hrană. O producție de porumb de o tonă și jumătate este considerată bună, și cinci tone de lucernă este excepțională. Frunzele cactusului pot fi folosite ca nutreț la fel de bine ca lucerna. Dacă produsul este folosit pentru fabricarea alcoolului metilic, recolta este estimată la suma de 1.200 de dolari per acru, în comparație cu 35 de dolari la porumbul indian. De luat în considerare că acest cactus trebuie să fie produs în întregime în deșert, care niciodată înainte n-a produs ceva de valoare comercială.”