((647))

Bătălia Armaghedonului - Studiul XIV
Așternutul picioarelor lui Iehova făcut glorios

Așternutul picioarelor lui Dumnezeu pângărit și părăsit din cauza păcatului — Reînsuflețirea făgăduită a gloriei lui — Posesiunea răscumpărată va fi restabilită — Giuvaerul Lui cel mai strălucitor — Restabilirea picioarelor lui Iehova „pe Muntele Măslinilor” — Binecuvântările care vor rezulta — Așternutul picioarelor întradevăr glorios în cele din urmă

„Așa vorbește Domnul: «Cerurile sunt scaunul Meu de domnie și pământul este așternutul picioarelor Mele».” „Căci Eu voi preamări locul [așternutul] unde se odihnesc picioarele Mele.” „Picioarele Lui [Iehova] vor sta în ziua aceea pe Muntele Măslinilor.” Isa. 66:1; 60:13; Zah. 14:4; Mat. 5:35; Fapt. 7:49.

AȘTERNUTUL picioarelor lui Dumnezeu numai glorios na fost în timpul celor șase mii de ani trecuți: păcatul, durerea, plânsul, suferința psihică și fizică și moartea l-au făcut o vastă capelă funerară în care acum, după o estimare conservatoare, cel puțin cincizeci de mii de milioane de oameni așteaptă să vină timpul când blestemul dreptății divine va fi ridicat și lumina favorii divine, strălucind pe fața lui Isus Cristos Domnul nostru, va răsări ca Soare al Dreptății —

„Negre umbre de păcat alungă
Și-a lui rază blândă noaptea în lumină schimbă”.

În acest scop Dumnezeu a făcut pregătiri îmbelșugate. Prețul de răscumpărare pentru Adam și pentru toți cei care în calitate de copii ai săi au suferit pierdere prin el, a cumpărat lumea întreagă și a asigurat fiecărui membru al ((648)) rasei o ocazie pentru o încercare de viață veșnică sub condiții favorabile; dar acesta a făcut chiar mai mult, a cumpărat Paradisul— căminul lui Adam (pierdut prin încălcarea lui Adam) și stăpânirea sa ca rege al Pământului, ca reprezentant al lui Dumnezeu, Creatorul și Tatăl lui.

De aceea citim: „Iar la tine, turn al turmei [Cristos], deal al fiicei Sionului, la tine va veni și la tine va ajunge prima stăpânire” (Mica 4:8). Apostolul Pavel de asemenea vorbește despre „răscumpărarea stăpânirii dobândite” (Efes. 1:14). Și Domnul nostru S-a referit la aceasta într-una din pildele Sale, arătând că El a cumpărat nu numai omenirea, comoara, ci și câmpul, lumea, Pământul de sub blestem: și că toți cei care I se alătură, ca membri ai clasei Împărăției, participă la acea cumpărare a câmpului și a comorii. Mat. 13:44.

Întreaga lucrare a Mileniului va consta în rearanjarea și glorificarea așternutului picioarelor lui Iehova. Paradisul, când a fost pierdut prin păcat, n-a fost decât o „grădină” într-un colț al Pământului, dar, deoarece rasa lui Adam s-a înmulțit pentru a umple Pământul conform intenției divine (Gen. 1:28) și deoarece toți au fost răscumpărați, va fi necesar să se facă un Paradis suficient de mare pentru a-i cuprinde pe toți; iar aceasta va implica faptul că tot Pământul va deveni ca grădina Edenului în privința rodirii, frumuseții și perfecțiunii. Și toate acestea sunt promise ca fiind marea încununare viitoare a planului divin. Fapt. 3:20, 21; Apoc. 2:7; 2 Cor. 12:4.

Dar cel mai bogat giuvaer din așternutul glorificat al picioarelor Domnului la încheierea Mileniului va fi omenirea, în a cărei perfecțiune, libertate și asemănare cu Dumnezeu, în darurile morale și intelectuale, va fi reflectat însuși chipul divinității. Și omul perfect va reflecta, în modul cel mai glorios, onoare asupra Creatorului său și asupra minunatului Său plan de creare, răscumpărare și restabilire a sa. Iar cu planul acesta minunat vor fi întotdeauna identificați intim, întâi Domnul Isus, „Cuvântul” lui Iehova, și apoi Mireasa, soția ((649)) și comoștenitorii Mielului în acordarea binecuvântărilor asigurate prin răscumpărare.

Această înfrumusețare și glorificare a „așternutului picioarelor” Domnului nu va fi completă până când Domnul nostru Isus, ca agentul onorat al Tatălui, „va fi nimicit orice domnie [împotrivitoare], orice stăpânire și orice putere. Căci trebuie ca El să împărățească până va pune pe toți vrăjmașii Săi sub picioarele Sale”, înainte de a preda Împărăția la încheierea Mileniului. 1 Cor. 15:24-28.

Perioada domniei Păcatului și Morții este reprezentată ca un timp când Dumnezeu „nu Și-a adus aminte de scaunul picioarelor Lui, în ziua mâniei Lui” (Plângerile 2:1); dar după începerea Mileniului, în mod profetic oamenii sunt îndemnați astfel: „Înălțați pe Domnul, Dumnezeul nostru, și închinați-vă înaintea așternutului picioarelor Lui, căci El este sfânt!” (Ps. 99:5). Iar această idee, că stabilirea Noului Ierusalim, Biserica lui Dumnezeu glorificată, ca guvern nou pe Pământ, va însemna începutul restabilirii favorii divine față de așternutul picioarelor lui Iehova, este clar prezentată prin profetul Zaharia (14:4, 5).

Picioarele lui Iehova pe Muntele Măslinilor

Aceasă profeție este în general greșit înțeleasă și este aplicată la picioarele Domnului nostru Isus la a doua venire a Sa: și într-adevăr, cei care greșesc astfel, merg în general mai departe și susțin că este vorba de picioarele de carne străpunse de cuiele de la Calvar — fără să-și dea seama că Domnul nostru Și-a dat natura umană, complet și pentru totdeauna, ca prețul nostru de răscumpărare; și că El a fost înviat dintre morți, prin puterea Tatălui, o ființă spirituală glorioasă — „reprezentarea exactă a Ființei Lui îTatăluiș”.*

*Vezi Vol. II, cap. 5.

Dar o privire la versetul precedent (3) arată că profetul se referă la întoarcerea picioarelor lui Iehova; deoarece ((650)) declarația (care se referă la necazul prin care va fi stabilită Împărăția lui Dumnezeu) este: „Iehova Se va arăta și va lupta împotriva acestor popoare, cum S-a luptat în ziua bătăliei [în timpurile vechi pentru Israel]. Și picioarele Lui vor sta în ziua aceea pe Muntele Măslinilor, care este în fața Ierusalimului, spre răsărit; Muntele Măslinilor se va despica la mijloc, spre răsărit și spre apus, și se va face o vale foarte mare; jumătate din munte se va trage înapoi spre miazănoapte, iar jumătate spre miazăzi”.

Imediat ce se va recunoaște faptul că picioarele menționate aici sunt picioarele lui Iehova, nu se va mai contesta că acest limbaj este simbolic și se referă la restabilirea de către Domnul a stăpânirii Sale pe Pământ, care a fost de multă vreme relativ abandonată „dumnezeului veacului acestuia”, Satan — cu excepția faptului că Domnul a fost reprezentat întâi prin Cortul Întâlnirii tipic, apoi prin Templul din Ierusalim și în cele din urmă prin starea de cort a Bisericii lui Cristos, în timpul acestui Veac Evanghelic. Desigur, nimeni nu va cădea în eroarea de a gândi că Iehova Își odihnește picioarele literal pe acest Pământ ca „așternut al picioarelor Sale”.

Și dacă așezarea și odihna „picioarelor” lui Iehova sunt simbolice, însemnând întoarcerea favorii și a stăpânirii divine pe Pământ, atunci putem fi siguri că și alte aspecte legate de aceeași profeție sunt simbolice: Muntele Măslinilor, despicarea lui specifică, valea, fuga poporului, apele vieții din Ierusalim (compară versetul 8 cu Ezechiel 47:1-9) etc., toate sunt declarații simbolice — ilustrații ale unor mari adevăruri spirituale.

Măslinul este un simbol plin de semnificații: în timpurile vechi era sursa luminii artificiale, uleiul lui fiind în general folosit în acest scop (Exod. 27:20). De fapt, în ebraică măslinul era numit șemen sau arborele de ulei. Uleiul de măsline era de asemenea folosit în vechime ca bază la prepararea multor uleiuri de preț — cum ar fi acela folosit la ungerea preoților ((651)) și a împăraților, care simbolizează Spiritul sfânt asupra „preoțimii împărătești” antitipice (Exod. 30:24). Și din timpuri imemoriale ramura de măslin a fost folosită ca simbol al păcii. Gen. 8:11; Neem. 8:15.

Deci, dacă măslinul este simbolul păcii, luminii și binecuvântării divine prin Spiritul sfânt, și dacă muntele este considerat ca și în altă parte simbolul Împărăției, semnificația de aici a termenului Muntele Măslinilor se poate ușor vedea că este — Împărăția Luminii, Păcii și Binecuvântării divine. Iar așezarea, stabilirea sau fixarea „picioarelor” lui Iehova pe munte înseamnă că favoarea și legea divină vor fi restabilite pe Pământ de către Împărăția cea sfântă și prin ea.

Această aplicare a termenului Muntele Măslinilor, este în acord deplin cu declarația apostolului (Rom. 11:17, 24), unde el compară Israelul trupesc cu măslinul originar cultivat, iar pe convertiții dintre neamuri cu ramurile de măslin sălbatic altoite acolo unde ramurile naturale fuseseră rupte. (Compară cu Ieremia 11:16, 17.) Și el explică faptul că rădăcina copacului este în făgăduința lui Dumnezeu — făgăduința făcută lui Avraam, că sămânța lui Avraam va binecuvânta în cele din urmă toate familiile pământului etc. În cele din urmă aceeași rădăcină sau făgăduință va produce două feluri de ramuri — ramurile sălbatice altoite și ramurile naturale realtoite, când Israelului trupesc i se va îndepărta orbirea și el va privi cu ochiul credinței spre Mântuitorul răstignit și străpuns cu optsprezece secole în urmă — o jertfă pentru păcat. Ne amintim de asemenea că Israelul trupesc a fost Împărăția sau muntele tipic al lui Dumnezeu o perioadă lungă, iar Israelul spiritual din Veacul Evanghelic este chemat să fie Împărăția reală a lui Dumnezeu, după cum a spus Domnul nostru: „Nu te teme, turmă mică, pentru că Tatăl vostru a găsit plăcere să vă dea Împărăția”.

Mai mult, de la aceste două Împărății (chiar înainte ca slava lui Iehova să se așeze asupra lor, ca să le facă mijloacele Sale ((652)) de binecuvântare pentru întreaga lume) a ieșit toată „lumina lumii” în tot întunericul din trecut: căci, nu reprezintă acestea Vechiul și Noul Testament, vechiul și noul Legământ? Nu corespund acestea oare cu cei doi martori ai Domnului și cu cei doi măslini din Cartea lui Zaharia (4:3, 11, 12) menționați clar și în Apocalipsa (11:4) — prin aceea că aceste două părți ale muntelui simbolizează rezultatul acelor legăminte, rezultatele mărturiei — Împărăția în fazele ei, cerească și pământească?

Aici vedem deci, că aceste două jumătăți ale Muntelui Măslinilor semnifică cele două părți ale Împărăției lui Dumnezeu separate clar, potrivit unei ordini sau unui aranjament divin. Separarea nu indică nici o opoziție între cele două părți ale Împărăției. Dimpotrivă, ea este cu scopul producerii între ele a „Văii Binecuvântărilor” — la care toți cei care vor dori ajutor divin să poată fugi și găsi sprijin sub binecuvântata protecție a ambelor faze ale Împărăției, cerească și pământească.

Se pare că profetului David (Ps. 84) i s-a dat să vadă dinainte această impresionantă „Vale a Binecuvântărilor”, aproape de „picioarele” lui Iehova, când mai întâi el a cântat despre sfinții din Veacul Evanghelic, iar apoi despre cei binecuvântați în veacul viitor, spunând:

„Cât de plăcute sunt locașurile Tale,
Doamne al oștirilor!
Sufletul meu suspină și tânjește de dor
după curțile Domnului;
inima și carnea mea strigă
către Dumnezeul cel viu!
Da, [după cum] pasărea a aflat casă,
rândunica cuib,
unde au depus puii lor: [tot așa am găsit]
Și eu altarele Tale, Iehova,
Dumnezeul oștirilor, Regele meu și Dumnezeul meu!
(Partea în cursive este după B. I. — n. e.)
Ferice de cei care locuiesc în casa Ta,
căci ei Te vor lăuda neîncetat.
(Oprire)
Ferice de cei care își pun tăria în Tine,
((653))
în a căror inimă sunt croite [în întregime] drumuri [de dreptate].
Când străbat aceștia Valea-Plângerii,
o prefac într-un loc plin de izvoare
[de bucurie — Valea Binecuvântărilor];
și ploaia timpurie o acoperă cu binecuvântări.
[Ioel 2:28]
Ei merg din putere în putere
și se prezintă [desăvârșiți]
înaintea lui Dumnezeu în Sion”.

Psalmul 85 de asemenea înfățișeză întoarcerea îndurării și a binecuvântării divine sub Împărăția Milenară — Muntele Măslinilor (Împărăția) din două părți.

Îndepărtarea unei părți a muntelui spre miazănoapte, iar a celeilalte părți spre miazăzi este semnificativă; miazănoaptea este direcția grupului Pleiadelor, centrul ceresc al universului, sediul presupus al imperiului divin.* Aceasta ar părea să indice „schimbarea” Bisericii Evanghelice în acest timp, de la condițiile umane la cele spirituale ca „părtași firii dumnezeiești”; iar îndepărtarea celeilalte jumătăți a muntelui ar părea să însemne restabilirea completă, la condiții umane perfecte, a acelora din vechime socotiți vrednici să fie reprezentanții pământești ai Împărăției lui Dumnezeu.

*Vezi Vol. III, pag. 321.

Valea astfel produsă ar fi o vale plină de lumină — fără umbre; căci soarele ar inunda-o de la răsărit la apus. Aceasta vorbește simbolic despre Soarele Dreptății și despre deplina Lui lumină a adevărului și a binecuvântării divine, împrăștiind umbrele păcatului, ignoranței, superstiției și morții, și vindecând și restabilind pe acei doritori și ascultători dintre oameni care vor fugi spre această vale a binecuvântărilor, vale a îndurării. Valea îndurării, între și sub grija fazelor spirituală și umană a Împărăției Luminii și Păcii (stabilirea picioarelor lui Iehova), va fi cu siguranță o „Vale a Binecuvântărilor” pentru toți care vor intra pe ea cu inima zdrobită și mâhnită.

((654))

Mai departe trebuie să ne amintim că deși numai Israelului i se spune, „Veți fugi în valea munților Mei”, totuși numele Israel înseamnă „Poporul binecuvântat de Domnul”, „Poporul lui Dumnezeu”, „Poporul Domnului” (2 Cron. 7:14). Și, după cum am văzut, deși prima binecuvântare a Împărăției sau cea spirituală va veni la Israelul spiritual, iar a doua binecuvântare sau cea pământească va începe cu Israelul după trup, totuși aceasta nu se va opri aici; căci oricine va vrea va putea deveni israelit: prin exercitarea credinței și ascultării lui Avraam, toți oamenii vor putea deveni israeliți adevărați — „poporul lui Dumnezeu”. Și ca atare profetul Isaia spune că atunci când Israelul va fi rechemat în favoare divină, la stabilirea Împărăției, aceasta va include „pe toți cei chemați cu Numele Meu [al lui Iehova] și pe care i-am creat spre slava Mea, pe care i-am întocmit și i-am alcătuit”. (Numele Israel se va aplica atunci la toți care vor fi poporul Domnului.) Isa. 43:7; Rom. 9:26, 33; 10:13.

„Și atunci va veni Iehova, Dumnezeul meu, și toți sfinții [vor fi astfel] împreună cu El!” (Zah. 14:5). Când timpul lui Dumnezeu va fi venit pe deplin, când concesiunea puterii neamurilor va fi expirat, când jertfirea din marea Zi a Ispășirii (Veacul Evanghelic) va fi încetat, când Marele Preot va fi terminat de făcut ispășirea, nu numai pentru „corpul” Său, Biserica, ci și pentru „casa” Sa și pentru „tot poporul”, iar El va ieși să binecuvânteze tot poporul, atunci blestemul lui Iehova sau sentința morții va fi ridicată de pe Pământ, cortul așternutului picioarelor Sale va fi iarăși recunoscut și înfrumusețarea lui în dreptate și adevăr, precum și în Spiritul sfânt al iubirii, va începe și va progresa până când, la sfârșitul Mileniului, toți cei drepți de bună voie vor fi ajuns la perfecțiune sau vor fi fost reuniți cu Iehova, și toți cei potrivnici vor fi fost nimiciți. Fapt. 3:23; Apoc. 20:9.

((655))

Ducând mai departe ilustrația, profetul spune despre ziua aceea în care pământul ca așternut al picioarelor lui Iehova va fi făcut glorios în mod treptat:

„În ziua aceea nu va mai fi lumină; stelele strălucitoare se vor ascunde. Va fi o zi deosebită, cunoscută de Domnul, nu va fi nici zi, nici noapte; dar spre seară va fi lumină [clară].” Zah. 14:6, 7.

Unii confundă „ziua” descrisă aici cu „ziua răzbunării” care este „o zi de nori și de întunecime” (Ioel 2:2; Țef. 1:15), și se pare că traducătorii au încercat în general să armonizeze traducerile. Dar nu este așa; ziua la care se referă aici Zaharia că este numai parțial luminoasă este Ziua Milenară, chiar dacă Soarele Dreptății va răsări și va străluci în ea, pentru a risipi miasma păcatului, a superstiției și a morții de pe pământ. Cu toate acestea, ea va fi numai parțial luminoasă, pentru că de-a lungul ei se va lucra cu generație după generație de oameni din rasa decăzută pe măsură ce vor fi aduși din mormânt, și în diferite stadii de restabilire la perfecțiune. Dar cât de înviorător este să fim asigurați că în ziua aceea de restabilire a picioarelor lui Iehova pe așternutul lor nu va mai fi „întunecime” și că la sfârșitul Zilei Milenare, în loc de a se întuneca mai tare, lumea va fi ajuns numai la miezul zilei „cunoștinței lui Iehova”; și soarele nu va apune niciodată.

Referirea la râurile de apă vie care vor curge din Ierusalim în timpul acestei Zile Milenare de restabilire a picioarelor lui Iehova pe așternutul lor (Zah. 14:8, 9), ne amintește de mărturia paralelă din Ezechiel (47:1-12) și din Apocalipsa lui Ioan (22:1, 2), care, sub același simbol al apelor vii ieșind de la tronul Împărăției Milenare, ne arată binecuvântările restabilirii sub simbolurile „apei vieții”, la care va putea veni să bea din ea fără plată oricine va vrea, și prin pomii roditori ai vieții veșnice, ale căror frunze vor vindeca popoarele pământului pocăite de toate imperfecțiunile.

((656))

O, da! „În ziua aceea ... Domnul va fi împărat peste tot pământul”; Împărăția Lui, pentru care de mult s-au rugat credincioșii Săi, va fi venit; iar la sfârșitul acelei zile voia Lui se va face pe pământ întocmai cum se face în cer. Așernutul picioarelor lui Dumnezeu va fi atunci într-adevăr glorios, după cum este scris:

„Cât este de adevărat că Eu sunt viu, așa slava lui Iehova va umple tot pământul”. Num. 14:21; Isa. 11:9; Hab. 2:14.

Pe pământul cel nou nu va mai fi vreun loc
Pentru nimeni care strică universul cel frumos;
A doua naștere nici un rău n-o va mânji —
Și blestem nu va mai fi.
Voi, toți cu inima zdrobită, plânsul încetați,
Ziua făgăduinței pentru voi răsare;
Căci spune Cel care șade pe tron:
«Iată, Eu fac toate lucrurile noi».
Noi îi jelim pe morți, dar ei vor învia!
Pe cei pierduți, dar ei vor fi restabiliți!
O, inima umană s-ar putea cu totul frânge
Dacă Cuvântul sfânt nu l-ar avea!
Ochi ostenți, priviți în sus! Vă bucurați voi inimi întristate,
Văzând prin curcubeul făgăduinței lui Dumnezeu,
Vocea profetică răsunătoare spunând:
«Iată, Eu fac toate lucrurile noi»”.