MARELE PĂSTOR ȘI OILE SALE

„Domnul este Păstorul meu.” Psalmul 23:1

R 5490 W. T. 1 iulie 1914 (pag. 198-200)

De-a lungul Vechiului Testament cuvântul redat prin Domn în ebraică este Iehova și de aceea se aplică la Tatăl ceresc și nu la Fiul ceresc. Gândul prezentat în textul nostru — ca și în alte Scripturi — este că marele Păstor al tuturor L-a numit pe Fiul Său să fie Păstor Subordonat al oilor, întocmai cum Fiul a numit păstori subordonați în Biserică, supuși Lui. Lucrarea de păstorire nu este exercitată pentru lume. Marele Păstor Subordonat nu păstorește capre sau lupi. Singurele care sunt păstorite sunt oile; și Turma lui Dumnezeu are parte de grijă specială. Marele Păstor este atent la interesele oilor Sale, are grijă de ele, le conduce la pășuni verzi, după cum ne spune psalmistul. De asemenea, El le apără de lupi și de alte animale răpitoare.

Dacă am întreba, cine sunt aceste oi, am găsi că Scripturile ne dau o bună dovadă că la început națiunea evreiască a constituit această turmă și că Împăratul David s-a recunoscut ca fiind una dintre oi. Israelul nu a fost ales de Domnul pentru că era mai bun decât restul omenirii; ci Dumnezeu a făcut o excepție cu acest popor datorită Tatălui Avraam, de dragul căruia El a devenit „Păstorul lui Israel”. Datorită marii credințe a lui Avraam în Dumnezeu și a ascultării sale necondiționate sub cele mai grele încercări, Domnul a promis să facă din sămânța lui un popor deosebit, mai presus de toate popoarele Pământului. El a promis să-i binecuvânteze, să-Și asume o grijă deosebită peste afacerile lor și în cele din urmă să-i folosească în binecuvântarea tuturor celorlalte națiuni. Astfel Dumnezeu i-a făcut pe evrei poporul Său ales. În măsura în care ei au fost ascultători de poruncile Lui, El i-a binecuvântat; și de fiecare dată când se rătăceau, îi pedepsea și îi aducea înapoi în grija Sa.

Dar Avraam urma să aibă o altă Sămânță, o Sămânță spirituală, care trebuia să domnească peste sămânța naturală și să binecuvânteze toate națiunile și neamurile prin sămânța naturală. Deci, noi înțelegem că aplicarea specială a acestui text este la Israelul Spiritual, întocmai cum cele mai importante dintre promisiunile lui Dumnezeu sunt pentru Israelul Spiritual. Israelul natural au fost copiii lui Avraam după trup; dar copiii spirituali ai lui Avraam sunt cei concepuți de Spiritul sfânt la o nouă natură — natura spirituală. Astfel, în timp ce Domnul a avut grijă de afacerile Israelului Natural și are încă grijă, El are o grijă și mai deosebită de afacerile Israelului Spiritual.

Prin urmare, înțelegem că cel care vorbește în acest text, văzut din punct de vedere profetic, este ((909)) în primul rând Domnul Isus; și că toți urmașii Săi consacrați de-a lungul acestui Veac Evanghelic, toți membrii Corpului Său, sunt și ei reprezentați prin cel care vorbește. Toți aceștia sunt în mod asemănător privilegiați să folosească aceste cuvinte: „Iehova este Păstorul meu; nu voi duce lipsă de nimic. El îmi dă odihnă în pășuni verzi și mă duce la ape liniștite; îmi înviorează sufletul și mă călăuzește pe cărări drepte, din cauza Numelui Său”.

Pază împotriva lupilor

În acest Psalm 23 este implicată o deosebire între oi și lupi. Oamenilor le place să fie considerați puternici și în stare să se apere pe ei și drepturile lor. Pe blazoanele lor n-am văzut niciodată înfățișată o oaie. Vedem lei, vedem vulturul, cu aripile sale întinse și cu ghearele și ciocul său ascuțit; vedem balauri, urși și șerpi — totul pentru a indica ferocitate, rapacitate, viclenie, dorință de cucerire. Domnul trece pe lângă toate aceste națiuni puternice, feroce — leul, vulturul, ursul etc., și cheamă o națiune nouă, complet diferită de oricare dintre acestea.

Dumnezeu alege ca membri ai acestei națiuni pe acei — puțini la număr — care au o dispoziție asemănătoare cu a oilor și care doresc să intre în Staulul Său. Pentru aceștia El a prevăzut o cale specială pe care să intre în acest Staul. El nu are urși în Staulul Său, nici tigri, nici lupi și nici păsări de pradă. Dumnezeu nu le recunoaște pe acestea; ele nu trebuie hrănite și avut grijă de ele așa cum are El grijă de oile Sale. El este Păstor numai al oilor.

Dacă, prin urmare, am cere promisiunea acestui frumos psalm, ar trebui să ne asigurăm să avem o dispoziție asemănătoare cu a oilor și să fim doritori de a fi conduși de Păstorul Adevărat. Trebuie să fim atenți să observăm că există doar un singur Păstor care este în stare să aibă grijă de interesele noastre și căruia Îi pot fi încredințate fără grijă. Un păstor străin ar duce oile în rătăcire, le-ar duce în dificultăți, pericole și dezastru. Pentru acest motiv noi nu ne vom încrede în oricine poartă haină de păstor. Există doar un singur Păstor în care ne putem încrede.

Grija iubitoare a Păstorului

Marele Păstor este dispus să primească pe toate oile rătăcite care doresc să se întoarcă în Staul. El L-a numit ca Păstor Subordonat pe Cel care a murit pentru noi, pentru ca El să poată elibera pe deplin toate oile de Cel Rău — leul care umblă răcnind, căutând pe cine să înghită. Milostivul nostru Mântuitor a părăsit Curțile Slavei și a venit jos pe Pământ, și timp de treizeci și trei de ani a străbătut cu picioarele ostenite această vale a lacrimilor. El a trăit printre cei săraci și umiliți; a plâns cu cei suferinzi și păcătoși; nu a avut unde să-Și plece capul. A purtat durerile și bolile celor din jurul Său. A suferit și Sa întristat; a purtat rușinea și dezonoarea — și toate acestea chiar până la moarte! Și pentru ce? Pentru a putea salva „oaia pierdută”. În timpul acestor ani de peregrinaj pământesc, El a lăsat binecuvântata Sa părtășie cu oștile strălucitoare ale cerului pentru a putea găsi oaia rătăcită și a o aduce înapoi în Staulul lui Dumnezeu.

„Nouăzeci și nouă stăteau în siguranță
Adăpostite în Staul;
Dar una ieșise pe munți,
În frig și-n întuneric —
Departe, pe munții sterpi și pustii,
Departe de grija iubitoare a Păstorului.

* * *

„Dar nici unul dintre răscumpărați n-a cunoscut
Cât de adânci au fost apele pe care le-a străbătut;
Nici cât de întunecoasă a fost noaptea prin care
Domnul a trecut,
Până să găsească oaia pierdută.
Afară în deșert strigătul i-a auzit —
Bolnavă, neajutorată și gata să moară.

* * *

„Atunci peste munții de tunet străbătuți,
Și de prin stâncoase prăpăstii,
Spre porțile cerului un strigăt de bucurie s-a înălțat,
«Bucurați-vă! Am găsit oaia!»
Și îngerii în jurul tronului repetă,
«Bucurați-vă, căci Domnul aduce ce este al Său
înapoi!»”

Cât de recunoscători ar trebui să fim pentru un astfel de Păstor! Cum am putea să-L lăudăm îndeajuns! Într-adevăr, nu putem ști niciodată de această parte a vălului „cât de întunecată a fost noaptea prin care a trecut Domnul”, ca să ne poată răscumpăra pentru Dumnezeu. Și de când devenim oile Sale, El Se îngrijește cu iubire de toate interesele noastre, ferindu-ne de orice dușman și de capcanele periculoase care ne stau în cale.

Omenirea, oaia rătăcită

Toți cei din rasa lui Adam sunt această „oaie pierdută”. În curând marele Păstor ceresc Își va fi adunat oile din veacul actual în Staul dincolo de văl, și apoi El va avea o altă turmă — lumea în general. „Mai am și alte oi, care nu sunt din staulul acesta; și pe acelea trebuie să le aduc”, a spus Învățătorul. În cele din urmă, toți cei care vor deveni evlavioși cu adevărat vor fi bucuroși să fie socotiți oile Domnului. Ei vor înțelege marele plan al lui Dumnezeu pentru mântuirea oamenilor și vor aprecia minunata binecuvântare conferită lumii de marele Păstor peste toți, trimițând pe Fiul Său să moară pentru toată omenirea, pentru ca prin El să poată trăi.

Toți cei care vor accepta aranjamentele pline de milă și se vor supune regulilor și reglementărilor Împărăției Domnului, făcând cât vor putea mai bine, vor fi aduși în staulul oilor. În măsura în care vor fi ascultători, ei vor fi ridicați din degradare la perfecțiune. Astfel toți cei care vor deveni oi în Veacul viitor, vor fi ajutați — nimic nu-i va deranja sau vătăma. Domnul nu va permite să li se întâmple nici un rău. Ei se vor hrăni în pășuni verzi și vor bea din apele curate, ((910)) împrospătătoare ale Adevărului. Vor avea o moștenire bună.

Dar oilor din veacul actual, care vor fi înălțate și care vor face o lucrare de păstorire pentru aceste oi ale Veacului viitor, li se face o pregătire diferită și specială, pentru a le pregăti pentru marea lor lucrare viitoare. De când sunt acceptate pe acest plan mai înalt, ele sunt tratate în mod corespunzător. Aceasta înseamnă că ele trebuie să aibă unele încercări și suferințe, potrivit cărnii. Și dacă aceste oi recunosc faptul că aceste experiențe dificile ale căii sunt necesare, ele se pot bucura mult. Dacă au deplină încredere în Păstor, știu că El nu va permite ca ele să aibă experiențe inutile și nimic ce va fi spre dauna lor, ci El va conduce toate afacerile lor și va face ca toate lucrurile să lucreze împreună spre binele lor, pentru că ele Îl iubesc, pentru că sunt chemate potrivit Scopului lui Dumnezeu.

Acestea sunt Turma Mică, oi de ordinul cel mai înalt. Ele reprezintă numai o mică parte din omenire — cei care au calități speciale de seriozitate, umilință și iubirea dreptății. Intrând în acest Staul al lui Dumnezeu, avem toate motivele de încredere în marele Păstor, și trebuie să recunoaștem grija Sa constantă pentru noi, interesul Său suprem în bunăstarea noastră spirituală. Să fim oi bune! Să nu ne rătăcim de Staul, la dreapta sau la stânga, nici să nu fim atrași de la pășunile verzi și de la apele curate, mergând să căutăm spini și buruieni otrăvitoare de pe vreo potecă alăturată, sau să bem din apele noroioase și poluate ale speculațiilor omenești și ale teoriilor înșelătoare ale oamenilor.

Caracteristicile oilor

„Oile Mele ascultă glasul Meu ... și ele vin după Mine”, a spus Învățătorul. Dacă noi suntem oile adevărate ale Domnului, Îi vom cunoaște Glasul. Nu vom greși. Nu vom urma un străin, ci vom fugi de el, pentru că noi nu cunoaștem glasul străinilor (Ioan 10:27, 5). Numind pe poporul Său „Turma pășunii Mele” (Ieremia 23:1), Tatăl ceresc a ales un simbol foarte semnificativ și potrivit al felului de caractere pe care le caută El acum. Caracteristicile speciale ale oilor sunt blândețea, docilitatea, lipsa de încredere în sine și ascultarea de păstorul în care se încred deplin. Oaia adevărată va asculta cu atenție chiar cel mai slab sunet al glasului păstorului. Ea va răspunde repede la chemarea lui; va aștepta îndrumarea lui. Să manifestăm toate aceste trăsături de caracter care sunt de dorit și să stăm aproape de Păstorul și Îndrumătorul nostru ceresc, locuind sub grija Sa iubitoare și sub ochiul Său veghetor. Cei care rămân astfel în Cristos sunt în siguranță.

„Ei nu se pot rătăci dacă în El se vor încrede;
Niciodată, niciodată calea nu-și vor pierde.”