Vol. 16 Iulie-August 2009 Nr. 5

Aurora dimineții

”Noaptea este foarte înaintată, se apropie ziua. Să lepădăm deci faptele întunericului și să ne îmbrăcăm cu armele luminii. Să umblăm frumos ca în timpul zilei, nu în chefuri și în beții.” Rom. 13:12, 13.

R 5338 W. T. 1 noiembrie 1913 (pag. 323-326)

De multă vreme lumea este mai mult sau mai puțin în întuneric, în păcat, în ignoranță, în superstiție. Păcatul a intrat în lume prin neascultarea unui om. Acest întuneric continuă încă. Șîntunericul acoperă pământul și negură mare popoarele.” Biblia justifică această stare de lucruri explicând că omul prin ereditate este născut în păcat, și că pe lângă aceasta Satan profită de situație cu scopul de a înstrăina mai departe omenirea de marele Creator, și astfel, dacă este posibil, să împiedice orice reconciliere care ar putea fi întreprinsă vreodată.

Satan este numit Prințul întunericului și el lucrează în fiii neacultării. Fiii neascultării fiind mult mai numeroși decât fiii ascultării, înseamnă că prezentul este un timp întunecat. Biblia ne spune că Dumnezeu nu va lăsa omenirea totdeauna în întuneric, ci blestemul va fi îndepărtat și tot întunericul va fi risipit, și în locul lui va veni binecuvântarea Sa, lumina Sa. Lumina cunoștinței slavei lui Dumnezeu va acoperi pământul, așa cum apele acoperă marele adânc (Isa. 11:9; Hab. 2:14). Pregătirea pentru această recuperare a fost făcută în Planul divin înainte de întemeierea lumii.

Lumina lumii

Cam cu o mie nouă sute de ani în urmă, Dumnezeu a început să facă pași pentru a realiza lucrurile pe care le promisese. Primul pas a fost trimiterea Fiului Său, ca să fie Răscumpărătorul omului. Despre Domnul nostru se spune că este o Lumină mare, în același sens în care Tatăl ceresc este numit Tatăl Luminilor. Isus a spus: ”Eu sunt Lumina lumii”. Omenirea, sub influența lui Satan și a propriilor lor judecăți imperfecte, a ajuns să aibă o minte distorsionată și este într-o stare de întuneric, așa încât nu poate judeca corect. Majoritatea nu este în stare să vadă că Adevărul este de dorit, așa că trăiește în întuneric — Șîntunericul acoperă pământul”.

Totuși, avem toate motivele să credem că sunt câțiva puțini aleși în lume, care iubesc dreptatea și urăsc nelegiuirea. și Dumnezeu dorește să scoată această clasă mai întâi. Alegerea acestei clase a fost în desfășurare în tot Veacul Evanghelic. Majoritatea din lume ar prefera fără îndoială dreptatea mai degrabă decât nedreptatea dacă toate condițiile ar fi favorabile. Dacă ar putea fi așa de confortabili din punct de vedere financiar, așa de populari din punct de vedere social etc. prin servirea dreptății ca prin servirea nedreptății, ar prefera mai mult să servească dreptatea.

Aceștia sunt într-adevăr oameni buni. Ei preferă dreptatea. Sunt foarte morali, foarte drepți. și totuși preferința lor pentru dreptate nu este atât de puternică încât să fie dispuși să-și dea viața pentru dreptate. Un lucru este să zici, iubesc cauza lui Dumnezeu, și alt lucru este să zici, îmi voi devota timpul, puterea, averea, totul, pentru ea.

Dar numai pe aceștia din urmă îi cheamă Dumnezeu acum — cei care sunt dispuși să-și ia crucea în intersul Adevărului și dreptății. și pe aceștia Dumnezeu îi încurajează, asigurându-i că apreciază iubirea lor față de dreptate; și dacă persistă în calea credincioșiei, vor fi făcuți asociați cu Cristos în împărăția Sa. Le spune că El caută tocmai astfel de clasă. și aceștia sunt încurajați și inspirați să continue, deoarece Dumnezeu pune în fața lor glorioasa speranță a Evangheliei — natura și gloria divină.

Responsabilitatea proporțională cu lumina

Dar totul se desfășoară în timpul nopții; căci, deși Isus a venit în lume și trebuie să fie Lumina lumii, această Lumină încă n-a luminat omenirea, nici n-a risipit întunericul. Poporul evreu a avut lumina Lunii, în sensul că Legământul Legii și făgăduințele lui au fost ca Luna, care strălucește cu lumina reflectată de Soare, nu a sa proprie. Au avut lumina Lunii, dacă doreau să umble în lumină. Dar adesea au ieșit din lumina Legii și au umblat în umbre. Evreii au avut și stele — Avraam, David și profeții. Aceștia au fost luminători care au aruncat mai multă sau mai puțină lumină pe cărarea lor.

Dar când a venit Isus, El a fost marea Lumină a lumii; adică, a fost Cel ales de Dumnezeu să fie Lumina lumii. Dar Isus ca om n-a fost pentru toți această Lumină. Lumina care a strălucit de la El pe când era în trup a fost numai pe un plan foarte local. și chiar pentru mulți din cei asupra cărora a strălucit, lumina Lui a fost obscură, din pricina ignoranței lor, a orbirii lor. Isus a sugerat că unii au putut vedea lumina, alții n-au putut-o vedea. ”Ferice de ochii voștri că văd” (Mat. 13:16). De asemenea a sugerat că unii dintre conducătorii evrei au văzut într-o anumită măsură și au fost răspunzători pentru cât au văzut.

Domnul nostru le-a prezentat adevărata lumină. Ei speraseră să obțină binecuvântarea pe care a promis-o Dumnezeu în Legământul Său cu Avraam. Ei știau din învățăturile Legii că trebuiau să fie sfinți. Dar nu și-au dat seama cât de înalt este standardul adevărat. Prin urmare au gândit că puteau ține un anumit standard de conduită exterioară și astfel să devină Sămânța lui Avraam. și când Isus le-a zis: Sunteți atât de grijulii să țineți litera Legii încât ați strecura țânțarul din băutură și ați înghiți cămila, El le-a dat de înțeles că erau foarte grijulii cu lucrurile mărunte și lăsau lucrurile mari, importante să treacă!

Isus le-a spus că devorau casele văduvelor; adică, profitau de punctele tehnice ale Legii ca să pună stăpânire pe averea văduvelor. și făcând astfel, încălcau Legea lui Dumnezeu, care este o lege de dreptate, iubire și milă. De aceea, numai puțini erau israeliți cu adevărat. și aceștia ar fi adevărata Sămânță a lui Avraam — puținii aleși din acea națiune. Rom. 9:6; Gal. 3:16, 29.

Adevărații purtători de lumină

Astfel a continuat alegerea, și cei credincioși, având spirit corect, la fel cum a avut Cristos — iubire pentru dreptate, iubire pentru Dumnezeu și pentru Legea Lui — au fost selecționați — Aleși din acel popor. Aceștia nefiind suficienți, Dumnezeu a continuat să aleagă pe alții din diferite națiuni. Isus le-a zis ucenicilor Săi: ”Așa să lumineze și lumina voastră înaintea oamenilor”; și: Nu puneți lumina voastră sub baniță, ci puneți-o în sfeșnic, să poată fi văzută de alții. și astfel tot poporul Domnului au fost lumini. Cei care au Spiritul sfânt sunt singurii purtători de lumină în lume. Alții pot avea diferite lumini — știință, geologie, chimie — dar mare parte din lumina lor este întuneric. Domnul nostru însă S-a referit numai la lumina asupra Planului lui Dumnezeu.

Unii care au lumină asupra moralității spun că ei nu se vor îmbăta, nu vor folosi vulgarități etc. Ei pot avea lumină în aceste direcții, dar aceasta nu este lumina adevărată. Mare parte din lumina adevărată n-a fost sesizată de toată lumea, deși ceva din lumina inițială le-a rămas, cum este dovedit prin conștiința și simțul moral al omului. Saul din Tars a avut ceva din această lumină și totuși a persecutat Biserica. Conștiința nu este un îndrumător suficient. Noi avem nevoie de lumina Cuvântului lui Dumnezeu.

Spiritul sfânt este lumina Bisericii, prin care suntem în mod special îndrumați în Adevăr. Sf. Petru ne spune că avem Cuvântul prorociei mai sigur, la care bine facem dacă luăm aminte ca la o lumină care strălucește într-un loc întunecos (2 Pet. 1:19). Lumina de pe cărarea celui drept Șmerge mereu crescând până la miezul zilei”. Noi suntem încă în locul întunecos, și vom fi până când întunericul cedează și sosește Ziua. și astfel sf. Petru spune că avem nevoie de Cuvântul prorociei până Șse va crăpa de Ziuă”. Astfel aflăm că o scriptură ne ajută să o elucidăm pe alta.

Se pare că mulți dintre prietenii noștri creștini au ideea că apostolul a vrut să spună că Domnul ar putea veni la orice ceas în orice zi. Dar când ajungem să înțelegem Scripturile și știm că Dumnezeu are timpuri și perioade fixe, și când aflăm mai mult despre Planul lui Dumnezeu, vedem ce a descoperit El în privința lungimii nopții și a timpului zorilor dimineții. Apostolul a avut suficientă cunoștință ca să-și dea seama că dimineața va veni și atunci noaptea se va sfârși. El știa că Cristos la a Doua Sa Venire va fi Soarele Dreptății. Noi de asemenea știm aceasta. El știa că Cristos va fi Lumina lumii. Noi de asemenea știm aceasta, și că Biserica glorificată va fi cu Isus, Soarele Dreptății, care va răsări cu vindecare în razele Sale, va lumina lumea și o va ridica și binecuvânta.

Semnele zorilor

Știm ceva despre timpurile și perioadele lui Dumnezeu. Este însă o mare deosebire între a ști ziua și ora, și a ști timpurile și perioadele. Voi ați putea ști că pastorul vostru avea intenția să plece cândva în această perioadă în Marea Britanie. Când ar sosi perioada ați putea spune: Ei bine, aceasta este perioada. Da, dar n-ați ști ce vapor va lua. Veți zice: știm timpul când va ajunge la Londra, dar nu știm exact ziua în care pleacă vaporul. și astfel Domnul ne-a garantat că poporul Său nu va fi lăsat în întuneric — că vom avea lumină și cunoștință suficiente — că nu vom fi în întuneric cu lumea.

După cum este sigur că facem parte dintre frați, tot așa de sigur este că Ziua nu va veni peste noi ca un hoț. Vom ști cum s-o așteptăm. Vom cunoaște timpul. Cei care gândesc că apostolul n-a avut cunoștință de acest lucru, și-au format o părere superficială despre unele dintre scripturi, credem noi. Să luăm de exemplu textul care este în discuție: ”Noaptea este foarte înaintată, se apropie ziua”. Ei au gândit că această Zi ar putea răsări chiar în acel an, sau în anul următor.

Sf. Pavel a avut informații speciale

Apostolul evident n-a avut o astfel de idee; căci el continuă și explică, într-una din epistolele sale, cum va veni acea Zi și că va fi un timp de necaz, și că Domnul va permite o amăgire mare; că mai întâi trebuie să se descopere omul Păcatului. El a asigurat Biserica de faptul că ziua nu va veni până când mai întâi va fi o mare depărtare de la credință. El le amintește: Vi s-a spus despre un sistem rău care se ridică. Acuma știți că această Zi a Domnului nu poate veni până se va stabili Urâciunea Pustiirii, așa cum este arătat în profeția lui Daniel. și el îi previne: ”Nimeni să nu vă amăgească în vreun fel”. 2 Tes. 2 — tot capitolul.

Într-una din epistolele sale către biserica din Corint, sf. Pavel a spus: ”Nu toți vom adormi, dar toți vom fi schimbați” (1 Cor. 15:51, 52). Biserica timpurie a gândit că sf. Pavel voia să spună că ei nu vor adormi. Dar sf. Pavel se referea la Biserică în ansamblu — informându-i că unii din Biserică vor rămâne până în Ziua lui Cristos. Sf. Pavel și sf. Petru, au sugerat că ei nu erau dintre cei care vor rămâne să fie schimbați într-o clipă de la corpul pământesc la cel ceresc.

Astfel, întorcându-ne la textul nostru, trebuie să recunoaștem că apostolul Pavel a avut informație specială de la Domnul. El ne spune aceasta. El zice că a avut viziuni și revelații mai mult decât ceilalți apostoli. și declară că Domnul i-a descoperit lucruri care nu era potrivit a fi rostite la vremea aceea. Nu trebuia să explice aceste viziuni; înțelesul lor era un secret încredințat lui (2 Cor. 12:4). Mintea apostolului fiind astfel luminată, el a putut scrie cu mare inteligență, claritate și putere, așa încât noi, cu lumina crescută asupra Sfintelor Scripturi cuvenită acum, să putem vedea o adâncime în scrierile sale și să înțelegem Adevărul, nefiind altfel cu putință. Așa facem. Aproape toată cunoștința despre lucrurile adânci ale lui Dumnezeu vine din epistolele sf. Pavel, fiindcă el a avut această lumină și ea a pătruns tot ce a scris. Astfel că noi acum putem explora și înțelege multe lucruri care au fost taine, cunoscute numai de apostolul Pavel în zilele lui.

”Ziua de pe urmă”

Ziua despre care se vorbește în textul nostru este Ziua de pe urmă. Marta a spus despre Lazăr: Șștiu că va învia la înviere, în ziua de pe urmă” (Ioan 11:24). Care este Ziua de pe urmă? Este marea Zi a șaptea. Această Zi nu va fi un timp de întuneric, ci un timp de lumină ca ziua. Astfel fiind, celelalte șase Zile reprezintă noaptea de întuneric și păcat. în dimineața Zilei noi, domnia prințului întunericului va fi răsturnată de Prințul Luminii; și astfel va fi introdusă Ziua. Din acest punct de vedere al celor șase Zile mari de câte o mie de ani fiecare, trebuie să ne amintim că apostolul și Biserica timpurie au trăit în a cincea Zi — mai era numai o zi până la a șaptea zi, și atunci era timpul marii străluciri a slavei Domnului. Din acest punct de vedere, cuvintele apostolului sunt clare.

În Veacurile întunecate, poporului Domnului i-a fost îngăduit să aibă numai o măsură de lumină, o măsură de cunoștință. Totuși ei au avut anumite puncte de reper. și astfel, când s-a dezvoltat papalitatea, poporul lui Dumnezeu a zis: Acesta este Omul Păcatului — aceasta este lepădarea de credință care a fost prezisă. Astfel ei se pot localiza în timp. Vedem că în Veacurile întunecate a fost o bună înțelegere că papalitatea este Omul Păcatului. Totuși n-a fost intenția lui Dumnezeu să îndrume Biserica în plinătatea Adevărului până la timpul cuvenit. și noi nu pretindem acum că știm ziua (ziua în sensul ei mai scurt) și ora stabilirii împărăției. Dar nu suntem în necunoștință de timpuri și perioade.

”SĂ lepădăm deci faptele întunericului”

Având în vedere această cunoștință de Ziua minunată pe cale să răsară, cum ne vom purta acum noi care sperăm să fim din clasa împărăției din acea Zi? Cum vom trăi? O, zice apostolul, dacă suntem Șfii ai Zilei”, trebuie s-o arătăm. Noi suntem reprezentanți și ambasadori ai lui Dumnezeu. Trebuie să le spunem oamenilor despre lumina, cunoștința și gloria lui Dumnezeu care va veni curând, care va umple curând tot pământul. Trebuie să-i ajutăm să compare prezentul cu condițiile glorioase care vor exista atunci, așa încât toți cei care iubesc lumina să poată da atenție Cuvântului lui Dumnezeu și să se pregătească să fie membri ai acelei clase a împărăției.

Ce trebuie să facem? Trebuie să lepădăm faptele întunericului, tot ce este egoist și păcătos — căci ceea este egoist este păcătos și ceea ce este păcătos este egoist. Trebuie să ne dezbrăcăm de acestea fiindcă aparținem noii ordini de lucruri. Faptele întunericului ar fi orice fapte care n-ar rezista celei mai depline cercetări; care n-ar sta în picioare aprobate în lumina Noii Dispensații, dacă aceasta ar fi complet introdusă. Să ne amintim că noi aparținem Noii Dispensații și nu celei vechi. și de aceea ar trebui să trăim în acord cu cetățenia noastră și cu responsabilitățile față de Prințul Luminii, și în opoziție cu prințul întunericului, cu faptele și căile lui.

”Să ne îmbrăcăm cu armele luminii”

Noi ne-am înrolat cu Cristos și vom lupta împotriva vrăjmașilor naturii noastre noi. Vom fi copii vrednici ai lui Dumnezeu și ne vom strădui serios, ca să putem fi asociați cu Domnul în împărăția Sa de Dreptate. și când ne dezbrăcăm de întuneric ce trebuie să facem? Trebuie să îmbrăcăm armătura luminii. Ce este armătura luminii? Este armătura care ne protejează de săgețile Adversarului, incluzând coiful mântuirii — protecția intelectului printr-o cunoștință a Adevărului, de atacurile marelui nostru vrăjmaș.

Cum îndeamnă apostolul, să stăm ”tari, având mijlocul încins cu adevărul, fiind îmbrăcați cu platoșa dreptății, având picioarele încălțate cu râvna Evangheliei păcii. Pe lângă toate acestea luați scutul credinței, cu care veți putea stinge toate săgețile arzătoare ale Celui Rău. Luați și coiful mântuirii și sabia Duhului, care este Cuvântul lui Dumnezeu” (Efes. 6:14-17). Aceasta este armătura cu care trebuie să ne împotrivim atacurilor care apelează la tendințele rele ale naturii decăzute, ca să putem ieși Șmai mult decât biruitori” prin Cristos, ca să putem fi din acea ceată glorioasă de biruitori care vor fi făcuți împărați și preoți ai lui Dumnezeu în acea Zi glorioasă — în zorii Dimineții.

Lumina manifestată în puritatea intenției

Apostolul continuă figura de stil referitoare la Ziua care acum este în venire, în contrast cu noaptea de tristețe, păcat și moarte, când răul și păcatul au predominat. Scripturile declară că răufăcătorii preferă să fie întuneric, pentru ca scopurile și obiectivele lor reale să nu fie cunoscute; pentru că ei fac în secret ceea ce n-ar vrea să fie cunoscut la lumină și deschis pentru public în general.

Apoi apostolul spune care trebuie să fie atitudinea Bisericii. ”Să umblăm frumos ca în timpul Zilei” — onest, în sensul de conștiincios, deschis — neavând nimic de ascuns, de nimeni din lume, dacă ar putea să ne înțeleagă motivele. Ei ar ști că nu avem scopuri rele, ci numai intenții curate, oneste. Domnul nostru a fost marea Lumină a lumii. Dar El a fost răstălmăcit și prezentat într-o lumină falsă. Așa că toți urmașii Săi, în măsura în care sunt purtători de lumină, vor fi supuși atacurilor din partea lui Satan, care caută se continue stăpânirea sa peste omenire.

Cu toate acestea, fie că ne costă mult sau puțin, tot cursul vieții noastre trebuie să fie onest, integru. Viețile noastre trebuie să fie devotate cauzei dreptății — trebuie să căutăm să nu facem nimic contrar principiilor dreptății. Sinceritatea, onestitatea scopului trebuie să ne facă toată viața deschisă ca Ziua, când tot ce-i rău trebuie dezvăluit. Arătând ce este corect și expunând faptele greșite, astfel făcând cunoscut caracterul lor, Domnul va pune pe oameni la probă ca să se vadă pe care le iubesc.

Căci acei care iubesc răul, răutatea, după ce îl văd în adevăratele lui culori, după ce văd unde duce și ce consecințe are, și vor fi avut deplină ocazie să cunoască și să aleagă între corect și greșit, între lumină și întuneric — partea lui Dumnezeu pentru aceștia va fi moartea — Moartea a Doua. Singura răsplată și pedeapsă finală pentru rău este nimicirea. ”Dumnezeu va nimici pe toți cei răi.”

Astfel, în timpul Zilei Milenare, Ziua lui Cristos, Ziua Domnului în sensul cel mai larg, lumina va predomina și toate lucrurile ascunse ale întunericului vor fi expuse. Cei care iubesc aceste lucruri vor avea dezavantaj; în timp ce toți care iubesc lumina vor fi binecuvântați și vor face progres spre perfecțiune umană.

Cum să biruim slăbiciunile cărnii

Purtarea celor din Biserică — a celor care speră să fie împărați și preoți, să domnească cu Cristos și să fie judecători ai lumii — trebuie să fie pe cât posibil în acord cu standardul lui Dumnezeu. Totul trebuie să fie deschis, onest, supus cercetării Domnului sau a oricui. Trăind astfel, ne vom dovedi credincioșia față de Domnul. Trebuie să ne demonstrăm loialitatea față de El prin aceea că vom fi dispuși să suferim respingeri și adversitate. Trebuie să ne străduim foarte serios să biruim slăbiciunile și imperfecțiunile umane și astfel să ne manifestăm iubirea pentru dreptate și pentru Dumnezeu. Vedem că Domnul nostru Isus este întruchiparea acestor principii glorioase pe care le reprezintă Dumnezeu; și noi trebuie să fim ca El, care este modelul nostru.

Trebuie să iubim atât de mult caracterul grațios al lui Dumnezeu și metodele lui Dumnezeu, încât să preferăm să fim de partea Lui, sub stindardul luminii, mai degrabă decât să fim copii ai întunericului, oricare ar fi răsplata lui actuală. Să umblăm deci ca niște copii ai luminii — copii ai Zilei, și astfel vom aduna comori sus și ne vom pregăti pentru lucrurile glorioase pe care Domnul le are în păstrare pentru cei care-L iubesc — pentru cei care caută să umble în urmele învățătorului.

”El nu ne va lăsa, El nu ne va părăsi;

Legământul Său veșnic nu-l va rupe;

Odihnind pe făgăduința Sa, de ce ne-am teme?

Pentru anul ce vine Dumnezeu este îndestulare.

înainte mergeți deci, și nu vă temeți copii ai Zilei,

Căci al Său Cuvânt, niciodată, niciodată nu va trece.”

Forme grosolane de chefuri și beție

Folosirea de către apostol a persoanei întâi — noi, al nostru, ne — în versetele care preced textul nostru, ar părea să indice foarte clar că el vorbește Bisericii, incluzându-se pe sine. într-adevăr, introducerea la epistolă arată că așa este. Sf. Pavel arată aici care trebuie să fie cursul Bisericii, în contrast cu atitudinea lumii. Când zice: ”Să umblăm”, vrea să spună: Să înaintăm zilnic — să nu umblăm pe linia chefurilor și a beției. El nu zice că poporul Domnului nu poate fi prins ocazional în vreo greșeală. Dar dacă sunt astfel surprinși, ei trebuie să știe că atunci nu merg în urmele lui Isus, ci atunci merg în direcție opusă.

Trebuie să ne amintim că acei din Biserică sunt acum imperfecți, în stare embrionară — nedezvoltați deplin. Noua Creatură nu are încă un corp al său, ci numai i se dă în stăpânire acest corp pământesc, care este un vrăjmaș al lui Dumnezeu. Noua Creatură este obligată să folosească acest mijloc. Ca Nouă Creatură va fi judecat în cele din urmă, nu potrivit cărnii, ci potrivit spiritului, căci Domnul va compensa pentru neajunsurile neintenționate. Dar aceste corpuri care sunt instrumente ale păcatului, trebuie să fie puse în serviciul dreptății. Toate experiențele noastre actuale trebuie să fie în trup, fiindcă nu avem alt instrument pentru serviciu.

Și acum apostolul zice să fim atenți la chefuri și beții, fiindcă toate excesele sunt de la lume. Trăim într-un timp când orgiile dezmățate din vechime sunt dezaprobate de comunitate în general. Poate că mulți continuă să practice unele dintre acestea în secret, dar ei gândesc că nu este înțelept să lase în vreun fel să fie publice. și cei care sunt în armonie cu interesele băuturilor, berarii, cârciumarii etc., își dau seama că nu mai pot face ca înainte — nu mai pot continua să vândă băutură unei persoane până când aceasta ajunge la starea de beție animalică. Toate aceste rele vor fi interzise când noua împărăție va avea stăpânire.

Spiritul Domnului, un spirit de minte trează

Adevăratul creștin are mintea Domnului și mintea Domnului este total în opoziție cu orice este de natura beției de vreun fel. Spiritul Domnului dă o minte trează, o minte serioasă, o minte rațională. Chefurile și beția sunt rezultatele îmbătării, făcând mintea confuză. Nu trebuie să presupunem că o Nouă Creatură ar fi în armonie cu ceva de felul acesta. Sugestia apostolului nu este că unele Creaturi Noi cred că acesta este cursul potrivit, ci că unele Creaturi Noi pot deveni neglijente în mersul lor. Pe măsură ce Creatura Nouă crește și are mai multă experiență, ea trebuie să învețe că singura cale potrivită este să evite toate locurile și condițiile care tind spre exces și spre lumesc. Acesta să studieze ca să aibă noi preocupări pentru mintea sa, să studieze cum să-și îndrepte mintea în direcție nouă, spre lucruri cerești.

În timp ce este adevărat că există mai puține orgii de felul celor din vechime, este adevărat și că lumea de astăzi are un fel mai rafinat de chefuri și beție. Sunt activități sociale care ar putea fi numite chefuri, în sensul că sunt iraționale și dezordonate. Această critică ar putea fi aplicată și la creștinătatea nominală. în Apocalipsa este menționat un anumit fel de chefuire. Citim că marele Babilon a îmbătat pe locuitorii pământului cu vinul ei. în unele cazuri aceasta ar putea fi o buimăcire a minții; în alte cazuri o condiție înnebunitoare.

Odată am crezut multe lucruri fără vreun temei real ca să le credem. De exemplu, am crezut în diavoli care sunt rezistenți la foc, în flăcări veșnice, în arderea omenirii etc. Acum aflăm că aveam numai gogorițe de coșmar. Dumnezeu nu-și folosește marea putere pentru a dăuna și a-și tortura inutil creaturile. Am aflat că eram foarte serios îmbătați cu vinul doctrinei false. Acum ne-am trezit. Oamenii încep să clipească din ochi și să încerce să biruie efectele băuturii buimăcitoare a erorii.

Unii au ieșit din aceste erori. Dar mai sunt încă unii care au un fel de turbare a minții și unii dintre aceștia ne atacă. Ei se aruncă înainte ca și cum ar vrea să ne dărâme, și se luptă pentru eroare ca și cum ar fi Adevărul. în lupta lor folosesc armele defăimării, răutății, urii, conflictului, și alte fapte ale cărnii și ale diavolului. Alegerea armelor este o dovadă că sunt sub o înșelare, care-i orbește prin doctrina falsă.

Îmbătarea religioasă

Există uneori un dezmăț, chiar până la măsura unei purtări care provoacă râs în adunări. Am fost odată la o adunare religioasă, unde erau tot felul de dezmățuri, spirite rele și demonism. Totuși oamenii păreau a fi sinceri și onești. Aceasta a avut loc cu câțiva ani în urmă. Predicatorul bătea în amvon, în timp ce doi sau trei încercau să se roage etc. Era o adevărată zarvă. Tinerii mergeau acolo și mâncau arahide și chicoteau și se hlizeau, părând a considera serviciul un fel de circ. Acești oameni erau evident ”beți”— chiar de un fel rău de ”băutură”.

Acest principiu s-ar putea aplica și la unii din cei care s-au eliberat de erorile trecutului. Este un spirit de anarhie, lipsa unui comportament ordonat la unii din cei care au venit în Adevăr. Uneori acesta se va manifesta în adunare la unul care va încerca să facă în felul său și să stăpânească peste restul. Acesta face pur și simplu dezordine; n-a scăpat de spiritul greșit; nu aplică principiul dreptății — Spiritul Domnului, spiritul minții sănătoase — la purtarea sa.

Apoi uneori un conducător al adunării arată un spirit dezordonat. Scripturile arată foarte clar ce ar fi potrivit în astfel de caz. Fiecare are în mod desăvărșit dreptul la opinia sa în orice subiect, dar nimeni nu are dreptul să stăpânească peste alții și să încerce să-și forțeze opinia asupra lor. A face așa este contrar Spiritului Domnului. Noi să nu umblăm în felul acela. Să umblăm serios și atent pe linia Regulii de Aur, făcând altora ceea ce am vrea să ne facă ei nouă.

Să umblăm cum le stă bine unor sfinți, vestind tot mai mult ”virtuțile Celui care ne-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată”.

”Pază spune zori mai fi-vor

și peste Sion raze?

Arată-se semne bune

Peste a Ta cărare?

Da, pribeagule, te uită,

Strălucirea sus pe cer!

Ia-ți hainele de mireasă,

Fie-ți sufletul vesel.