ȘI-A UCIS COPIII

2 Împ. 11:1-20

> Fiica Izabelei a devenit împărăteasă în Iuda — Influența ei dăunătoare ca împărăteasă văduvă — Rezultatele grave ale devierii de la legea divină — Puterea mândriei — Egoismul duce la omor — Băiatul Ioas încoronat împărat la vârsta de șapte ani — Atalia cea rea este ucisă.

„Casa celor răi va fi nimicită, dar cortul celor drepți va înflori.” Prov. 14:11.

R 5787 W. T. 15 octombrie 1915 (pag. 314-315)

Fiica Izabelei, împărăteasa Atalia, la moartea soțului ei a devenit împărăteasă văduvă în regatul lui Iuda, fiul ei Ahazia devenind împărat. În țările orientale, mama împăratului este încă cea mai înaltă autoritate în împărăție; ca, de exemplu, în China. Acesta era obiceiul și la evrei. Ca împărăteasă văduvă, Atalia a exercitat o influență puternică și dăunătoare împotriva adevăratului Dumnezeu și a închinării Lui, și o influență în favoarea închinării lui Baal. Acesta nu este singurul exemplu de caz în care căsătoria împăraților lui Israel cu fiicele caselor regale străine a adus mare daună. Izabela, mama Ataliei, a fost o altă ilustrație notabilă. De asemenea ne amintim că soțiile străine ale împăratului Solomon l-au prins în capcană.

Pe această linie ne amintim că porunca divină către israeliți a fost să nu se căsătorească cu alte naționalități. Orice deviere de la Legea Divină pare să fi adus cu ea pedepse aspre. Aceasta este în strictă armonie cu aranjamentul lui Dumnezeu cu acea singură națiune, că ei vor fi poporul Său într-un sens deosebit; că alte popoare n-au fost popoarele Sale și că ascultarea de Legea Sa le va aduce binecuvântări, dar neascultarea le va aduce adversități (Deuter. 7:6-11). Legea aceea este încă obligatorie asupra evreilor, dar nu asupra altora.

O recunoaștere cuvenită a antitipului, sau semnificația spirituală a acestui punct din Legea evreiască, ar trebui să fie observată de toți. Se poate aplica la creștini, care constituie, din punct de vedere divin, „un neam sfânt, un popor deosebit” (1 Pet. 2:9). Creștinii nu trebuie să se înjuge cu cei necredincioși (2 Cor. 6:14). Creștinii trebuie să iasă din lume și să se separe. Aceasta însă nu se aplică la creștinii nominali, ci numai la clasa concepută de spirit, cei care au făcut o deplină consacrare a lor față de Domnul. Aceștia sunt sfătuiți să se căsătorească „numai în Domnul” — numai cu consacrați. Cei care nu iau în seamă această poruncă divină își pun în pericol dezvoltarea spirituală, precum și fericirea lor și a persoanei din lume cu care s-au înjugat.

((402))

UCIDERE PENTRU PUTERE

Când împăratul Ahazia a fost ucis de către Iehu (2 Împ. 9:27, 28), mama sa, împărăteasa văduvă, și-a dat seama imediat că aceasta însemna pentru ea pierderea rangului și a puterii — puterea, onoarea și bogățiile pe care inima sa egoistă, mândră, le iubea atât de mult. Și-a dat seama că în momentul în care nepotul său urca pe tron, ea trebuia să elibereze poziția în favoarea nurorii sale. Inima ei egoistă, mândră, a hotărât că pe nici un temei aceasta nu trebuia să se întâmple. Mai degrabă va fi ucigașă. Imediat a făcut ca nepoții ei să fie uciși, în afară de unul, un prunc, care a fost ascuns de mătușa sa într-o odaie folosită pentru păstrarea hainelor de dormit, numită în lecția noastră, camera de dormit. După aceea el a fost îngrijit până la vârsta de șapte ani într-una din odăile legate de vechiul Templu, care nu se foloseau în timpul domniei Împărătesei Atalia, deoarece ea favoriza și susținea închinarea lui Baal.

Aici, o lecție pentru noi este despre puterea mândriei. Putem avea bune speranțe că nu mulți ar putea fi influențați să devină ucigași, nici chiar cu astfel de ispite. Dar nu mulți dintre noi vor avea vreodată o astfel de ispită, fie să pună mâna pe un tron, fie să rețină unul deja posedat. În istorie sunt menționate și alte ilustrații ale puterii mândriei care duce la ucidere pentru un tron. De exemplu, uciderea de către împăratul Irod a tuturor pruncilor din Betleem, de la doi ani în jos, a fost pentru a păstra pentru sine și pentru moștenitorii săi tronul Israelului. Istoria ne spune că Laodice și-a otrăvit cei șase fii, unul după altul, ca să poată fi împărăteasa Constantinopolului. O altă mamă, numită Irena, nume care înseamnă pace, a scos ochii fiului său pentru ca acesta să fie incapabil să conducă imperiul peste care ea căuta să domnească.

Nu-i de mirare că Biblia spune că inima omului în starea lui decăzută este nespus de înșelătoare și deznădăjduit de rea! (Ier. 17:9). Nu-i de mirare că Biblia ne spune că binecuvântarea Noului Legământ, pe care Dumnezeu îl va stabili cu lumea prin intermediul lui Israel în timpul Domniei lui Mesia, va opera pentru a îndepărta împietrirea inimii omenești și pentru a reda omenirii o inimă de carne — o compasiune umană cuvenită, așa cum a avut omul perfect când a fost creat în chipul și asemănarea lui Dumnezeu! (Ezec. 11:19; 36:26; Ier. 31:31-34). Ce bucuroși suntem că Împărăția lui Mesia nu numai va restrânge păcatul și pe păcătoși, ci printr-un proces de restabilire va și îndepărta împietrirea inimii și va aduce pe toți din omenire care vor vrea, înapoi la o stare de inimă blândă și la armonie cu Legea divină de iubire față de Dumnezeu și față de aproapele!

Deoarece noi nu suntem regi și regine și n-avem ispitele lor, să remarcăm că același principiu de împietrire a inimii lucrează și în lumea afacerilor, în lumea socială și în familie. În lumea afacerilor lucrează pentru distrugerea unui concern rival. În lumea socială taie pe rivali, stimulează denaturările, calomnia etc. Acasă, între părinți și copii, frați și surori, adesea înseamnă nedreptate. Corecția pentru toate acestea este iubirea dreptății, care va face pe fiecare să iubească și să se supună la Regula de Aur, și să respecte după cât este posibil voința divină — „Să iubești pe Domnul Dumnezeul tău cu toată inima ta, cu toată mintea ta, cu toată ființa și cu toată puterea ta, și pe aproapele tău ca pe tine însuți.”

ÎNCORONAREA BĂIATULUI ÎMPĂRAT

Numele tânărului împărat era Ioas. El a fost ținut ascuns timp de șase ani, iar în al șaptelea an a fost încoronat. Iehoiada, marele preot, a cărui fiică îl salvase pe Ioas, a supravegheat ceremoniile de încoronare. Cu mare înțelepciune a convocat împreună pe mai-marii poporului într-o vreme de sărbătoare, când adunarea lor nu părea un lucru ciudat. La fel străjerii, au fost astfel dispuși încât să acorde toată protecția tânărului împărat și să lase palatul fără protecție.

Ceremonia a trecut cu succes. Împărăteasa văduvă a auzit strigătele, „Trăiască împăratul!” și a mers din palat la Templu să cerceteze. Dându-și seama de situație, a strigat, „Trădare! Trădare!” Astfel se întâmplă că uneori nedreptatea devine atât de înrădăcinată și de întărită în mintea umană, încât o încercare de a stabili dreptatea este considerată trădare, revoltă, ultragiu. Lecția pentru toți copiii consacrați ai Domnului este, „Păzește-ți inima mai mult decât orice este de păzit, căci din ea ies izvoarele vieții”. Prov. 4:23.

Când s-a pus coroana pe capul tânărului împărat, deasupra s-a pus sulul de pergament cu Cele zece Porunci. Astfel s-a indicat faptul că Legea Divină era superioară coroanei. Așa ar trebui să fie aprecierea acestei probleme în orice minte bine echilibrată. Legea divină vine întâi; legile umane după aceea. Iar legile umane se ridică deobicei până la standardele de care sunt vrednici cei care le fac.

Iuda trebuie să fi fost considerabil afundat în patriotism și bărbăție pentru a îngădui împărătesei văduve să uzurpe tronul prin ucideri timp de șase ani. La fel, statele și orașele care permit și recunosc stăpânirea fraudei și a combinațiilor de interese împotriva intereselor publice primesc deobicei tratamentul pe care-l merită. Mintea, intelectul, inima, sunt cele care trebuie educate până la standarde mai înalte. Apoi acele standarde mai înalte vor fi obținute de corpul politic.