Vol. 16 Noiembrie-Decembrie 2008 Nr. 1

REGULI IUBITOARE ȘI REGULI PARLAMENTARE

R 5368a W. T. 15 decembrie 1913 (pag. 381)

Dragii prieteni ai AISB au în mod potrivit sentimentul unei responsabilități în privința votării pentru bătrânii și diaconii adunării lor și pentru orice fac ei în mod special în numele Domnului. Noi am sugerat deja că ar fi neînțelept, poate lipsit de omenie, să se impună reguli parlamentare în ceea ce privește adunările Bisericii, când poate numai puțini sunt de fapt familiari cu aceste reguli. Bineînțeles, regulile sunt bune, înțelepte și în general de folos. Spiritul regulilor parlamentare ar trebui aplicat oriunde; căci ele sunt construite pe Regula de Aur, de protejare a intereselor tuturor și de încheiere a oricărei afaceri cu cea mai mică fricțiune și întârziere.

Pentru poporul Domnului însă, iubirea trebuie să aibă primul loc. În timp ce iubirea este întotdeauna în acord cu Regula de Aur, ea este întotdeauna liberă să facă mai mult decât dreptate imparțială. Astfel toți frații Domnului ar trebui să fie foarte dispuși să renunțe la micile lor preferințe în interesul altora, acolo unde nu este implicat nici un principiu. Iubirea, bucuria, pacea ar trebui să predomine în fiecare adunare. Ar trebui prețuit totul care tinde spre acestea și care este în cea mai deplină armonie cu loialitatea față de Dumnezeu și de Cuvântul Său.

Câteva scrisori recente pun și alte întrebări în privința alegerilor în Biserică, a metodelor de nominalizare etc., și întreabă dacă ar fi potrivit să urmeze o metodă puțin diferită de nominalizare decât cea sugerată în Studii În Scripturi, Vol. VI. Noi răspundem că în toate aceste chestiuni legea este voința adunării. Domnul a încredințat problema în mâinile Bisericii; și fiecare mică secțiune sau parte a Bisericii are autoritate deplină să urmeze aranjamentul divin conform judecății ei.

În anumite cazuri noi credem că este un plan foarte bun să nominalizeze bătrâni și diaconi prin buletine de vot, mai întâi decizând câți sunt doriți pentru acel mandat. Să presupunem că doi bătrâni și cinci diaconi ar fi considerați ca număr potrivit pentru adunare. Apoi, prin votare cu buletine, fiecare persoană consacrată ar trebui să analizeze voia Domnului în ceea ce privește nominalizarea pe care ar face-o. El poate nominaliza în scris pe doi ca bătrâni și cinci ca diaconi. Sau, dacă nu există vreo obiecție la aceasta, el își poate da cele două voturi pentru un bătrân și cele cinci voturi pentru un diacon, sau să împartă acele voturi cum ar vrea. În acest fel, minoritatea din adunare ar avea ocazia de a fi reprezentată printre bătrâni.

Când scrutinul s-a terminat și s-a făcut calculul, cei doi bătrâni care au primit cel mai ((1115)) mare număr de voturi de nominalizare ar trebui considerați alegerea adunării; la fel și în cazul celor cinci diaconi. Ar fi apoi rândul votării. De obicei este atât plăcut cât și potrivit să se facă alegerea celor care au primit cel mai mare număr de buletine, unanim, prin vot prin ridicare de mâini.

Să nu uităm că obiectivul căutat întotdeauna nu este cum să împliniți voia voastră, ci cum puteți da fiecărui frate și fiecărei surori cea mai deplină ocazie de reprezentare și să o aveți și voi, în special cu scopul de a face voia Domnului. Indiferent la ce rezultate se ajunge, dacă ele exprimă în mod satisfăcător judecata majorității sau a tuturor, sau aproape a întregii adunări, chestiunea este pe deplin legală și în armonie cu principiile stabilite în Biblie.

„Să continue iubirea frățească.” Să căutăm să ne dăm viața pentru frați. Noi nu-L putem servi pe Domnul direct, dar Îl putem servi indirect, servind pe frați și manifestând răbdarea, simpatia și iubirea pe care le avem față de ei.