LUCRAREA DE REFORMĂ A REGELUI ASA

2 Cronici 15:1-15

> Strănepotul regelui Solomon — Influența potrivnică a împărăției din zece seminții — Înfrângerea idolatriei de către regele Asa — Invazia egipteană respinsă — O mare reînsuflețire națională — Idoli de bronz, lemn, piatră, condei și cerneală — Dumnezeul crezurilor — Nevoia de un Asa astăzi — Nevoia de o altă alianță solemnă și legământ — Ajutorul care vine prin Împărăția Mesianică.

„Apropiați-vă de Dumnezeu și El se va apropia de voi”. Iacov 4:8.

R5733 W. T. 15 iulie 1915 (pag. 222-223)

Asa, regele lui Iuda, a fost strănepotul regelui Solomon. Spiritul deșertăciunii lumești care a ocupat a doua parte a domniei lui Solomon și care a dus la separarea celor zece seminții sub Roboam, fiul lui, a fost întâmpinat cu o oarecare măsură de control în timpul domniei regelui Asa. Când împărăția celor zece semniții, numită Israel, s-a răzvrătit și a mers în idolatrie, influența a afectat și împărăția lui Iuda într-o anumită măsură. Ea a devenit parțial idolatră. Chipurile lui Baal și locurile pentru practicarea orgiilor triviale legate de adorarea lui au crescut la număr în Iuda, până în timpul regelui Asa. Ca reformator, el s-a pus pe desființarea întregii închinări idolatre și înlocuirea ei cu adevărata religie a Dumnezeului lui Israel, inaugurată de Moise și de Legământul Legii. Nu cunoaștem influența care a lucrat în regele Asa ca să ia o cale atât de diferită de cea a tatălui și a bunicului său, dar poate că el a învățat lecții din experiențele poporului său.

Primele lui eforturi de a opri idolatria par să fi fost numai parțial eficiente. După aceea el și-a îndreptat atenția spre întărirea propriei sale țări. Apoi a venit un mare război cu invadatorul egiptean, Zerah, cu o oaste imensă, cu un efectiv de un milion, cu trei sute de care de fier. Ei au venit asupra împărăției lui Iuda din sud, și numărul și puterea lor faimoasă i-au făcut să fie o spiamă. Căutau prăzi.

În aceste împrejurări mesajul Domnului pentru regele Asa, prin profetul Azaria, a fost deosebit de bine primit. Profetul a arătat că nenorocirile celor zece seminții au venit din cauză că erau fără adevăratul Dumnezeu, fără Lege, fără preoții care să-i învețe. Ajunseseră într-o situație anarhică, fără nici o pace pentru nimeni; și totuși Domnul îi ajutase, în măsura în care ei se întorseseră la El, în oricare timp. Dumnezeu Își arătase întotdeauna bunăvoința de a-i primi și a-i binecuvânta pe aceia care astfel doreau să fie în armonie cu El. Regele Asa arătase o astfel de dispoziție, iar acum avea mesajul încurajator: „Întă-riți-vă și nu lăsați să vă slăbească mâinile; căci faptele voastre vor avea o răsplată.”

Acest mesaj l-a încurajat pe rege să îndepărteze în continuare idolatriile și să înnoiască altarul Casei Domnului. Ca urmare a primit sprijinul celor mai evlavioși oameni din țara lui, și mai mult, i-au venit în ajutor mulți din împărăția celor zece semniții care încă Îl respectau pe Dumnezeu și făgăduințele Lui. Ei erau bucuroși să meargă într-un loc unde marele Dumnezeu era venerat.

Dumnezeu a binecuvântat pe regele Asa și poporul lui în respingerea invaziei lui Zerah și a oștilor lui. Spiritul de reverență față de Dumnezeu a sporit foarte mult. Oamenii erau într-o dispoziție religioasă și a urmat o mare trezire națională în privința celor religioase. Ei au intrat în legământ cu Domnul, ca toți cei care se opuneau lui Dumnezeu să fie dați la moarte. „Și tot Iuda s-a bucurat de jurământul acesta, căci juraseră din inima lor, căutaseră pe Domnul cu toată dorința lor și-L găsiseră. Și Domnul le-a dat odihnă de jur împrejur.”

SEMNIFICAȚIA LECȚIEI PENTRU NOI

Noi avem un interes dublu în privința acestei lecții. În primul rând, acesta este un fragment de istorie veche care ne descoperă grija lui Dumnezeu pentru poporul Său și bunăvoința Lui de a se lăsa găsit de către ei atunci când Îl căutau, chiar dacă ei și străbunii lor fuseseră un timp necredincioși. În al doilea rând, aplicând lecția la zilele noastre, vedem oamenii pretutindeni în idolatrie — nu numai păgânii, care se închină idolilor de bronz, de lemn și de piatră, dar și aceia mai civilizați, care și-au stabilit idoli-crezuri. Aceștia din urmă, tipăriți cu cerneală pe hârtie, descriu caracterul lui Dumnezeu în termeni tot atât de respingători ca și idolii păgânilor. Adevăratul Dumnezeu este puțin cunoscut, Dumnezeul iubirii, „Părintele îndurărilor”, „Dumnezeul oricărui har”, de la care „orice ni se dă bun și orice dar desăvârșit”.

Idolii noștri crezuri Îl reprezintă pe Dumnezeu ca un mare monstru, un demon. Ei Îl ilustrează pe Dumnezeu ca șezând înainte de crearea lumii și plănuind intenționat crearea rasei noastre, cu preștiința și intenția ca aproape toți să petreacă eternitatea într-o groaznică tortură din partea unor diavoli care ei înșiși nu ard. Ei își închipuie Biserica, în calitate de clasă aleasă, luată la cer, pentru a se uita de peste parapeții cerului și a fi martorii groaznicelor suferințe ale tuturor păgânilor și tuturor evreilor, pentru că L-au respins pe Cristos, și de asemenea suferințele aproape ale tuturor țărilor creștine pentru că n-au devenit evlavioși prin predicarea Evangheliei.

Acești idoli oribili nu mai sunt onorați de către cei mai inteligenți, dar ei sunt încă recunoscuți, li se închină masele și îi venerează. Adevăratul Dumnezeu este încă proporțional respins și necunoscut de oameni. Lor li se spune de fapt că El este un Dumnezeu al iubirii, în același timp în care li se spune că El arde mii de milioane de oameni și că a știut despre suferințele lor și a pus la cale acest lucru înainte de întemeierea lumii. Orice discuție despre Dreptatea și Iubirea Lui este astfel de la bun început nesocotită iar oamenii legați prin ignoranță și superstiție de acești idoli, care sunt vechi de secole, suferă din cauza ignoranței lor.

((498))

Avem nevoie astăzi să se ridice un Asa, și încurajat de făgăduințele lui Dumnezeu să sfărâme în bucăți marii idoli-crezuri ai creștinătății și să elibereze pe oameni din sclavia lor. El ar trebui să aibă sprijinul tuturor oamenilor temători de Dumnezeu, așa cum a avut regele Asa. În măsura în care idolii și venerarea lor ar înceta, repararea adevăratului altar al lui Dumnezeu ar înainta și mulți s-ar bucura să-și prezinte trupurile lor ca jertfe vii, sfinte și plăcute lui Dumnezeu, în serviciul Său (Rom. 12:1, 2). Nu prin forță fizică, nici prin cruzime, nici cu topoare literale ar fi distruși acești mari idoli-crezuri, ci prin prezentarea Cuvântului Dumnezeului Celui viu. În măsura în care Biblia ajunge să fie corect înțeleasă, absurditățile crezurilor și caracterul lor nescriptural vor fi tot mai mult recunoscute.

ADEVĂRATUL POPOR DE LEGĂMÂNT, NOI TOȚI

Relatarea despre cum poporul din Iuda și Beniamin, oamenii cei mai religioși din acel timp, s-au obligat printr-un jurământ sau legământ față de Dumnezeu este foarte interesantă. Ne amintește despre o mișcare religioasă asemănătoare în Scoția, în care unii din poporul Domnului I-au jurat supunere după cea mai bună cunoștință a lor și au semnat legământul cu sângele lor.

A sosit ziua ca și alții să vină și să intre în legământ cu Dumnezeu, ca ei să fie loiali față de El și de Cuvântul Său și să renunțe la idolii-crezuri. Astăzi avem mai mare cunoștință decât cei din Scoția; dar creștinii trebuie să aibă spiritul lor de consacrare deplină, devotare deplină față de Dumnezeu. Noi avem mult mai multă cunoștință decât poporul din Iuda, dar trebuie să avem spiritul lor de a distruge idolii și de a intra în legământ cu Domnul ca să-I fim credincioși. O astfel de grupă de consacrați, semnatari ai legământului în cel mai înalt sens, luminați așa cum noi avem privilegiul de a fi luminați astăzi, ar fi o forță puternică, o putere mare.

Mulți privesc cu simpatie o astfel de afirmație, dar n-au curajul convingerilor lor. Ei sunt timizi, temători și — s-o spunem oare? — ipocriți. Mulți uită că alăturându-se vreunei biserici, crezul acesteia este susținut public; și că o negare particulară a lui nu le anulează obligațiile față de ea. Mulți uită cuvintele Învățătorului, „Servitorii aceluia sunteți căruia îi slujiți”.

Mulți spun, „Noi nu credem crezurile; dar ele sunt populare și le vom sprijini”. Ei fac aceasta pentru că a lua orice altă poziție ar însemna să intre în conflict cu unii dintre cei înțelepți și puternici și bogați, care deși nici ei nu cred crezurile, par a fi interesați în a le menține ca lanțuri peste masele poporului. În aceste condiții nu trebuie să ne așteptăm la vreo reformă generală, nici să ne gândim că acei care-s credincioși Domnului vor fi aprobați înaintea oamenilor. Trebuie însă să ne așteptăm ca atunci când Împărăția lui Mesia va fi pe deplin stabilită cei credincioși vor fi asociații Lui în Împărăție, care atunci va prelua controlul deplin și va răsturna pe deplin întregul sistem al erorii care a legat omenirea cu lanțurile ignoranței și superstiției, iată, acești mulți ani, și care a ținut poporul departe de Dumnezeu, prin aceea că ei nu pot iubi sau asculta din inimă pe Acela care le este reprezentat ca un Dumnezeu necruțător și un Adversar atotputernic.