CINE POATE CĂDEA DIN HAR

R 5093 W. T. 1 septembrie 1912 (pag. 278-279)

Cine este jos nu poate cădea. Inițial Tatăl Adam a fost sus, adică, a fost perfect, creat în asemănarea lui Dumnezeu, fără păcat. El a fost în favoarea lui Dumnezeu, și în timp ce era în acea stare a fost în încercare de viață și de moarte. El a păcătuit și a căzut din favoare, în dizgrație — condamnare, moarte. Urmașii lui, întreaga rasă umană, s-au născut în dizgrația lui Dumnezeu. Ei sunt căzuți. După cum citim: „Iată că sunt născut în nelegiuire și în păcat m-a conceput mama mea” (Psa. 51:5). Prin natură toți oamenii sunt copii ai mâniei. Ei nu pot cădea undeva mai jos; căci după cum este scris: „Toată lumea zace în Cel Rău”. 1 Ioan 5:19.

Dar ceva s-a întâmplat, care a ridicat din starea căzută o parte din rasa umană. Cristos a venit în lume, Și-a dat viața ca Preț de Răscumpărare și S-a înălțat la cer „ca să Se înfățișeze acum, pentru noi, înaintea lui Dumnezeu” (Evr. 9:24). Până acum însă, El S-a înfățișat numai pentru noi, nu pentru lume, ci pentru toți cei care s-au încrezut în sângele prețios al lui Cristos. Faptul că S-a înfățișat pentru aceștia le permite să se apropie de Dumnezeu, să devină ucenicii lui Cristos și să primească conceperea Spiritului sfânt.

Aceasta este atitudinea în care ne aflăm noi: L-am acceptat pe Răscumpărătorul, căutăm să mergem în urmele Lui, suntem scoși de sub condamnare, nu mai suntem morți în Adam. „Voi erați morți în greșelile și în păcatele voastre ... și ne-a dus la viață” (Efes. 2:1, 2, 5). Odată am fost străini și înstrăinați, dar fiind „apropiați prin sângele lui Hristos”, acum suntem membri ai Corpului lui Cristos (Efes. 2:12,13). Astfel deci, suntem copii ai lui Dumnezeu prin adopție.

După ce Adam a căzut, el a fost privit ca un vrăjmaș al lui Dumnezeu. Dar noi ne-am apropiat de Dumnezeu prin Cristos. Suntem „acceptați în Cel Preaiubit”, socotiți vrednici de viață veșnică, dacă suntem credincioși; căci viața veșnică este darul lui Dumnezeu (Efes. 1:6; Rom. 6:23). Biserica deci, s-a întors de la starea căzută; dar lumea rămâne în acea stare și de aceea nu poate cădea. Singurii care pot cădea sunt cei care au primit Spirit sfânt.

Modul de viață de aici, din timpul existenței actuale, poate afecta ocazia și destinul viitor al lumii. Dacă își încalcă obligațiile conștient, oamenii păcătuiesc împotriva luminii și își dăunează caracterului lor; dar ei nu pot păcătui împotriva părții lor de merit al sacrificiului lui Cristos, căci n-au primit acea parte. Numai copiii consacrați ai lui Dumnezeu sunt în poziție de a face așa; după cum arată apostolul: „Căci este cu neputință ca cei care au fost luminați odată și au gustat darul ceresc și au fost făcuți părtași ai Duhului Sfânt, și au gustat cuvântul cel bun al lui Dumnezeu și puterile veacului viitor, și care au căzut, să fie reînnoiți spre pocăință”. Evr. 6:4-6.

Acest gând cere repetare: Singura clasă care poate cădea sunt cei care au fost făcuți părtași Spiritului sfânt; dar dacă unii dintre aceștia care au fost aduși în deplină armonie cu Dumnezeu, prin conceperea Spiritului sfânt, neglijează sau folosesc greșit privilegiul lor binecuvântat, nu mai rămâne pentru ei nici un folos din marea Ispășire; pentru că și-au primit partea din lucrarea răscumpărătoare a lui Cristos.

CUNOȘTINȚA ADUCE RESPONSABILITATE

Singura dovadă care există în prezent că noi suntem concepuți de Spirit sfânt este faptul că „am primit un duh de înfiere, prin care strigăm: „Ava, Tată” (Rom. 8:15). Lumea, neavând viață în ea, nu poate pierde ceea ce n-a avut niciodată. Dar în ceea ce ne privește pe noi, „dacă păcătuim cu voia după ce am primit cunoștința deplină a adevărului, nu mai rămâne nici o jertfă pentru păcate, ci doar o așteptare sigură și înfricoșată a judecății și văpaia unui foc care va mistui pe potrivnici. Cine a disprețuit legea lui Moise este omorât fără milă, pe mărturia a doi sau trei martori. Gândiți-vă cu cât mai aspră pedeapsă se va cuveni celui care a călcat în picioare pe Fiul lui Dumnezeu, a nesocotit sângele legământului cu care a fost sfințit și a insultat Duhul harului?” Evr. 10:26-29.

Numai cei care au fost sfințiți prin sângele Legământului pot să-l insulte. Numai cei care au o cunoștință despre Fiul lui Dumnezeu Îl pot „călca în picioare”. Lumea în ignoranța ei nu poate face aceste lucruri. Căci „Dacă păcătuim cu voia după ce am primit cunoștința adevărului” (nu dacă lumea păcătuiește cu voia, ci dacă noi păcătuim cu voia), nu mai rămâne nici o parte pentru noi în jertfa lui Cristos.

Pentru ceilalți, va rămâne încă partea lor din jertfa lui Cristos și responsabilitatea lor va fi în măsura cunoștinței. Noi avem mare responsabilitate, pentru că avem cunoștință mare. Noi am gustat din Spiritul sfânt, am fost făcuți părtași lui. Apostolul spune că „cine a disprețuit legea lui Moise este omorât fără milă”. N-a mai existat nimic pentru ei atunci. Ei n-au mers în chin veșnic pentru neascultare de Moise, ci pentru ei a fost pedeapsa cu moartea. Cei care au murit astfel, cu toate acestea, își au partea în lucrarea răscumpărătoare a lui Cristos.

Cei care au murit sub Lege vor avea în cele din urmă o ocazie de a primi harul lui Dumnezeu în Cristos Isus. Dar dacă ei au fost îndepărtați din viață sub pedeapsa tipică cu moartea, cu cât mai aspră va fi pedeapsa asupra celor care au înțelegere și iluminare prin Moise antitipic — Cristos! Aluzia Scripturilor este că aceștia vor muri în Moartea a Doua pentru neascultare cu voia. Pentru aceștia nu există nici o speranță de recuperare. Să accentuăm această idee solemnă. Va exista o recuperare din moartea venită prin Legea lui Moise. Dar pentru cei care mor în Moartea a Doua, nu va mai fi nimic. Ei și-au avut partea în Ispășire. Ei au socotit sângele Legământului cu care au fost pecetluiți ca un lucru nesfânt. „Hristos ... nu mai moare!” Rom. 6:9.