CREDINCIOȘIA FAȚĂ DE OCAZII

Luca 19:11-27

„Bine, rob bun și credincios; ai fost credincios peste puține lucruri, te voi pune peste multe lucruri; intră în bucuria stăpânului tău!”

Matei 25:21.

R5492 W. T. 1 iulie 1914 (pag. 202-204)

Nu trebuie să confundăm Pilda Minelor cu Pilda Talanților. Ele învață lecții complet diferite. În cazul talanților, suma dată fiecăruia dintre servitori era diferită. În cazul minelor era aceeași — fiecare servitor a primit o mină — aproximativ 16 dolari. Această pildă, de aceea, se ocupă de ceva care este comun tuturor din clasa la care se face referire.

((901))

Scopul prezentării pildei este declarat în lecție. Domnul și ucenicii Săi se apropiau de Ierusalim, unde El trebuia să fie răstignit nu peste mult timp. Ucenicii presupuseseră că, dimpotrivă, Împărăția Mesianică va fi stabilită imediat în putere și onoare mare. Această pildă a fost intenționată să-i informeze că va trece o perioadă de timp considerabilă înainte ca Împărăția să fie stabilită.

Ucenicii știau că împărații Palestinei erau numiți de împăratul roman și ei avuseseră nu demult o experiență pe această linie, când unul dintre Irozi a plecat la Roma, căutând o numire în fruntea unei împărății. Unii care îl urau au trimis un mesaj la Roma, discreditându-l și arătându-și preferința pentru alt împărat. Isus a folosit această împrejurare ca o ilustrație în cazul Său. El era Persoana numită pentru Împărăția Mesianică a lumii; dar El avea să meargă în cer și acolo să Se înfățișeze înaintea Tatălui Ceresc, marele Suveran sau Împărat al Universului. El avea să fie învestit de Tatăl cu autoritate conducătoare și mai târziu să Se întoarcă pe Pământ și să-Și exercite domnia.

Exact aceasta este prezentarea chestiunii dată nouă în mod profetic (Ps. 2:8). Reglementarea divină este că Mesia, după ce-Și va termina lucrarea, va solicita în cer o Împărăție pe care providența divină o pregătise deja și pe care profeția divină o prezisese deja. „Cere-Mi și-Ți voi da popoarele de moștenire și marginile pământului în stăpânire.”

„Puneți-le în negoț până mă voi întoarce”

În perioada interimară a absenței Învățătorului — în cer, așteptând învestitura divină pentru guvernarea pământului — El a încredințat ucenicilor Săi, servitorilor Săi, altfel numiți frații Săi, fiecăruia câte o mină. I-a lăsat cu libertate deplină să-și folosească cea mai bună judecată și să-și arate iubirea și zelul în serviciul Său. La întoarcerea Sa, Se va socoti cu toți acești servitori, și gradul zelului și al eficienței lor ca servitori va fi arătat prin rezultate; și răsplățile date lor vor fi proporționale.

Pilda face deosebire între acești servitori consacrați ai lui Dumnezeu și masele poporului. Ea arată că maselor poporului nu le-a fost încredințat nimic; și că nu se face nici o judecată, nici o răsplată în cazul lor la întoarcerea Stăpânului ca Împărat. El a dat minele numai servitorilor Săi — numai servitorii Săi au avut responsabilitatea acelor mine și numai cu acei servitori Se va socoti sau îi va ține răspunzători, fie pentru răsplată fie pentru pedeapsă în privința acestei chestiuni.

Analizând ce înseamnă sau ce simbolizează mina, trebuie să ținem minte faptul că deoarece aceeași sumă a fost dată fiecăruia, împlinirea trebuie să arate ceva binecuvântare sau responsabilitate dată în fiecare caz în mod egal întregului popor consacrat al lui Dumnezeu — tuturor celor care sunt servitorii Săi. Există doar un singur lucru la care ne putem gândi că este dat tuturor din poporul Domnului exact în aceeași măsură. Ei nu au talanți și ocazii la fel, ci, dimpotrivă, foarte deosebite. Unii au bogăție mai multă, alții mai puțină; unii au capacitate intelectuală mai mare, alții mai mică; unii au un mediu mai favorabil sau mai nefavorabil decât alții. Nici unul dintre acești diferiți talanți nu aparțin de această Pildă a Minelor.

Mina este la fel pentru toți; ea reprezintă îndreptățirea. Lucrul pe care îl face Răscumpărătorul pentru toți cei care devin urmașii Lui este să-i îndreptățească de toate lucrurile în mod generos. Aceasta îi pune pe toți pe o bază de egalitate exactă; căci îndreptățirea compensează pentru fiecare individ în măsura în care el este deficitar — în măsura în care de la natură îi lipsește perfecțiunea, standardul divin.

„Fii credincios până la moarte”

Toți cei care în prezent devin copii ai lui Dumnezeu, servitori ai lui Dumnezeu, urmași ai lui Cristos, trebuie să primească de la Domnul, ca bază pentru această relație, mine — iertarea fără plată a păcatelor — îndreptățirea. Pe această bază el are o poziție în fața lui Dumnezeu și orice face sau se străduiește să facă va fi spre onoarea sa. Pentru că toți sunt calificați în mod egal prin îndreptățire, rezultatele vor arăta gradul de zel iubitor care stăpânește pe fiecare servitor. Cei care iubesc mult vor servi mult. Cei care iubesc puțin vor neglija să-și folosească ocaziile. După cum cel din pildă a câștigat zece mine, tot așa astfel de caractere nobile ca sf. Petru, sf. Pavel, sf. Ioan și alții, s-au sacrificat tot mereu în serviciul divin. În zelul lor ei au socotit toate lucrurile pământești numai ca pierdere și gunoaie, ca să fie plăcuți Învățătorului lor, viitorul Împărat.

Aceștia, și toți cei ca ei, care cu bucurie sau cheltuit zeloși în serviciul Domnului, vor avea cele mai mari răsplăți, după cum este arătat prin cuvintele Domnului: „Prea bine, rob bun; fiindcă ai fost credincios în foarte puțin, primește stăpânirea peste zece cetăți”. În pildă a venit altul care a raportat un câștig de cinci mine. El nu făcuse atât de bine ca și primul, dar făcuse bine. El a primit aceeași laudă: fusese credincios, deși mai puțin credicios decât primul. A primit de la stăpânul său totuși acel „Bine”; dar răsplata a fost mai mică — stăpânire peste cinci cetăți. Aceasta va însemna un loc mai puțin influent în Împărăția Mesianică.

Apoi a venit un servitor spunând: „Doamne, iată-ți mina pe care am păstrat-o învelită întrun ștergar”. Acesta reprezintă o clasă care spune: „M-am străduit să-mi păstrez îndreptățirea. Mam străduit să trăiesc drept și cinstit, dar nu m-am sacrificat. Sunt bucuros să pot spune că nu am pierdut nimic. Mi-a fost frică să-mi folosesc ocazia, să-mi folosesc privilegiul; pentru că mi-am dat seama că vei aștepta profit considerabil ((902)) din suma pe care mi-ai dat-o”.

În pildă stăpânul i se adresează totuși acestuia ca unui servitor, dar unul rău, care a știut voia stăpânului său, care se angajase în serviciu, dar care a fost găsit necredincios în privința acestuia. Dacă n-ar fi pretins că este un servitor, n-ar fi primit nici o mină și n-ar fi avut nici o responsabilitate. El ar fi trebuit să-și folosească privilegiul și ocazia. Ar fi trebuit să trăiască pentru stăpânul său. Dacă nu atât de activ și atât de direct ca ceilalați, ar fi trebuit cel puțin să folosească mina încredințată lui, așa încât ar fi avut ceva rezultate de arătat.

Putem presupune că acesta reprezintă o clasă considerabilă a acelora care au intrat într-un legământ cu Domnul ca să fie servitorii Lui și care au primit îndreptățirea de la El, dar care au neglijat să-și respecte angajamentele de sacrificiu de sine în serviciul Său. Această neglijare indică lipsa lor de zel iubitor; și toate acestea înseamnă că ei nu vor fi potriviți să aibă parte în Împărăție. Domnul Se referă la această clasă în câteva ocazii; de exemplu, ei sunt reprezentați prin fecioarele nechibzuite, care nau intrat la nuntă; și astfel aceștia nu vor deveni membri ai Miresei, Soția Mielului.

„Mântuiți, dar ca prin foc”

Aceeași clasă pare a fi ilustrată de sf. Pavel când, vorbind despre aceeași încercare a Bisericii la sfârșitul acestui Veac, declară: „Focul acelei Zile va dovedi cum este lucrarea fiecăruia”. El continuă să spună că acei care zidesc cu aur, argint și pietre scumpe nu vor suferi nici o pierdere, ci vor primi o răsplată deplină; în timp ce alții zidind pe aceeași Stâncă, Cristos Isus — aceeași îndreptățire prin credință — vor suferi pierderea timpului și a tuturor ocaziilor lor. El adaugă totuși, că ei vor fi mântuiți, dar ca prin foc.

Noi înțelegem că aceasta înseamnă că această clasă de servitori care își păstrează îndreptățirea, căutând să trăiască o viață liniștită și cinstită, dar care nu sacrifică așa cum s-au angajat, nu vor fi pierduți, în cel mai rău sens al cuvântului. Ei vor pierde într-adevăr premiul cel mare — cea mai înaltă binecuvântare — Împărăția; dar fiindcă ei rămân totuși servitori și iubesc dreptatea, vor fi mântuiți ca prin foc; adică, prin necazuri. În final ei vor câștiga viața veșnică pe plan spiritual, dar vor fi inferiori clasei Mireasă. Ei par să fie reprezentați în Scripturi ca fecioarele, însoțitoarele Miresei, care o urmează. Psalmul 45:14.

Aceștia par să fie ilustrați iarăși în Apocalipsa, capitolele 14 și 7. Aici Biserica aleasă este menționată ca fiind cei 144.000, care vor sta pe Muntele Sionului, pentru că L-au urmat pe Miel oriunde a mers. Apoi este înfățișată o mare mulțime care vine din marea strâmtorare, spălându-și hainele și ajungând la un loc înaintea Tronului, în loc de a ajunge pe Tron. Acestora le sunt date ramuri de palmier, în loc de coroane. Ei sunt biruitori, dar nu „mai mult decât biruitori”. În această privință ei nu sunt cu totul asemănări ale iubitului Fiu al lui Dumnezeu și nu sunt socotiți vrednici de a fi membri ai clasei Miresei Sale, care vor împărtăși cu El onorurile, gloriile și serviciile în Împărăția Sa, așa cum se arată în această pildă.

Frica exprimată de acest servitor care spune, „Căci m-am temut de tine”, ne amintește de cuvintele apostolului cu privire la aceeași clasă. El spune că Cristos la a Doua Venire a Sa va elibera pe aceia care în tot timpul vieții lor au fost supuși robiei de frica morții. Consacrarea servitorilor Domnului este spre moarte, și cei care se tem de moarte se tem să-și îndeplinească votul lor de consacrare. Ei nu vor fi vrednici de aprobarea Domnului ca servitori credincioși. Cu toate acestea, există multe vase în casa Împăratului — unele de onoare mai mare și altele de onoare mai mică. 2 Timotei 2:20, 21.

„Acei vrăjmași ai mei”

Gloriosul Mesia nu va începe lucrarea cu lumea și în special cu dușmanii Săi, până când nu va fi terminat lucrarea cu servitorii Săi la a Doua Venire a Sa. Aceasta este declarația pildei și este susținută de numeroase Scripturi. Când Isus S-a rugat în noaptea dinaintea răstignirii Sale, El a spus: „Nu Mă rog pentru lume, ci pentru aceia pe care Mi iai dat Tu ... și pentru cei care vor crede în Mine prin cuvântul lor” (Ioan17:9, 20). Astfel vedem lucrarea Veacului Evanghelic schițată de Domnul nostru. Este numai pentru alegerea servitorilor Săi și pentru încercarea și probarea acestora. Aceasta este cu scopul de a stabili care dintre ei vor fi găsiți vrednici de a fi asociați cu El în marea Împărăție Milenară pe care a decretat-o Dumnezeu, și a cărei lucrare va fi pentru binecuvântarea și ridicarea întregii omeniri.

Astfel Psalmul al doilea arată că Răscumpărătorul nu Se va ruga, nu va cere pentru lume, până când la a Doua Venire a Sa va fi gata să-Și stabilească Împărăția, mai întâi Biserica Sa fiind adunată în glorie. Atunci va cere pentru păgâni. Prin cuvântul păgâni sau Neamuri se înțelege toți cei care nu sunt în părtășie cu Dumnezeu, „vrăjmași prin fapte rele”. Psalmul continuă să spună că Mesia îi va trata aspru pe păgâni. „Le vei sfărâma în bucăți ca pe vasele unui olar” etc. Aceasta, interpretată prin alte Scripturi, înseamnă că inaugurarea Împărăției lui Mesia va aduce un mare Timp de Strâmtorare, numit simbolic foc sau judecăți înfocate. „El Se va descoperi într-o flacără de foc, aducând răzbunare.” Tot ce aparține de instituțiile prezente, care este contrar standardelor divine de dreptate, va fi aspru clătinat și în cele din urmă distrus.

Totuși, Domnul rănește ca să poată vindeca. Lecțiile Timpului de Strâmtorare vor fi folositoare; după cum citim: „Când se împlinesc judecățile Domnului pe pământ, locuitorii lumii ((903)) învață dreptatea”. Aceste judecăți nu vor continua în nici un sens peste toți în toată mia de ani a Împărăției lui Mesia, ci vor fi aplicate numai acelora care le merită. Prin urmare, judecățile vor fi în mod special severe la început. Toți cei care vor învăța dreptatea se vor elibera prin aceasta; și pe măsură ce vor veni în armonie cu Împăratul împăraților și Domnul domnilor, partea lor va fi binecuvântările, ridicându-i treptat la perfecțiune umană.

„Tăiați-i înaintea mea”

Primul gând ar putea fi să deducem că aceste cuvinte înseamnă că Împăratul Gloriei va fi neînduplecat — crud și lipsit de compătimire cu dușmanii Săi. Ne-am putea întreba cum arată acest lucru compătimire! El ne sfătuiește să ne iubim dușmanii și să facem bine acelora care ne tratează rău. Treptat vom ajunge să înțelegem că aceasta va fi tactica pe care o va urma marele Împărat. El va face cel mai mare bine pentru dușmanii Lui aducând asupra lor pedepse pentru cursul lor greșit — rușine, anunțarea lor publică, dispreț. Aceste lucruri vor fi necesare pentru a-i trezi la o apreciere a adevăratei lor condiții și pentru a le arăta privilegiile lor.

Nu trebuie să uităm că în timpul acestui veac procedeul Domnului cu servitorii Săi credincioși este să le permită încercări înfocate pentru a-i proba și instrui. Să nu ne mire prin urmare că judecățile înfocate asupra lumii sunt planul Stăpânului, nu pentru a-i aduce daune, ci pentru a o binecuvânta. Citim că drept rezultat al predicării sf. Petru la Cincizecime, adevărurile au lovit din plin inimile ascultătorilor — „Îi tăia la inimă”. Dar ne dăm seama că aceasta a fost o mare binecuvântare, în aceea că i-a pregătit pentru Mesajul Milei Divine. Astfel citim aici despre uciderea de către Domnul a dușmanilor Lui; ei vor fi tăiați la inimă. O imagine a acestui măcel este dată în Apocalipsa, unde Domnul este prezentat în maiestate glorioasă, cu o sabie ieșind din gura Sa, pentru a lovi cu ea națiunile (Apocalipsa 19:15). Binecuvântată lovire! Cu cât va începe mai curând, cu atât va fi mai bine pentru lume, am putea spune; totuși ne amintim că pentru toate lucrurile timpul lui Dumnezeu este cel mai bun.

O imagine asemănătoare a înaintării Împărăției lui Mesia ne este dată în limbaj figurat, după cum urmează: „Războinic viteaz, încinge-Ți sabia la coapsă, măreția Ta și splendoarea Ta ... și mâna Ta cea dreaptă va învăța pe alții lucruri înfricoșătoare. Săgețile Tale sunt ascuțite; sub Tine vor cădea popoare și săgețile Tale vor străpunge inima vrăjmașilor împăratului”. Psalmul 45:3-5.

Aici stabilirea Împărăției lui Mesia în putere, glorie mare și maiestate este prezentată în imagini ilustrative; și săgețile ascuțite ale Adevărului Divin sunt prezentate măcelărind oștile erorii. Acest măcel îngrozitor va însemna o mare binecuvântare; căci Domnul lovește pentru a vindeca, și când Cuvântul Său taie la inimă, efectul este să distrugă pe dușman. Dacă dușmanii Domnului nu vor fi aduși astfel în supunere Lui, nimic nu va rămâne pentru ei decât stingerea finală menționată de sf. Petru: „Și oricine nu va asculta de Prorocul acela, va fi nimicit din mijlocul poporului”. Fapt. 3:23.