Vol. 20, Iulie-August 2013, Nr. 5

RELAȚIA DE LEGĂMÂNT CU DUMNEZEU ESTE ESENȚIALĂ PENTRU VIAȚA VEȘNICĂ

R 5162 W. T. 15 ianuarie 1913 (pag. 19-22)

Dumnezeu nu este în relație de legământ cu creația inferioară, căci acesteia nu i s-a făcut nici o promisiune, deși s-a făcut o pregătire generală pentru nevoile ei. Dar înțelegem că El are un legământ sau un acord cu creația inteligentă, în sensul că atâta vreme cât vor face voia Sa, vor avea viață. Din pricina încălcării acelui aranjament, îngerii căzuți au fost izgoniți, păstrați în lanțurile întunericului până la judecata zilei celei mari” (Iuda 6), pentru a-și primi pedeapsa finală. Când Adam și Eva au fost neascultători, ei au încălcat acest legământ și au intrat sub sentința morții. Ca Adam, ei au călcat legământul; acolo s-au purtat cu necredincioșie față de Mine.” Osea 6:7.

Din cauza încălcării lui Adam, lumea nu este în relație de legământ cu Dumnezeu în nici un sens al cuvântului. Dimpotrivă, este străină, înstrăinată (Efes. 2:11-13). Într-o anumită măsură, Dumnezeu l-a adus pe Avraam înapoi în relație de lăgământ, dar nu deplin. Națiunii lui Israel i-a făcut anumite promisiuni sub forma Legământului Legii, în sensul că oricine va ține acel Legământ, își va demonstra vrednicia să primească binecuvântarea lui Dumnezeu promisă lui Avraam — că prin el vor fi binecuvântate toate familiile pământului. Gen. 12:3.

Legământul Legii a fost făcut cu poporul Israel; Moise a fost mijlocitorul, căci era imposibil să facă Legământul direct cu Israel. Deși ei n-au fost în stare să țină acel Legământ din cauza slăbiciunilor moștenite ale cărnii, totuși acesta le-a adus o măsură de binecuvântare, cum remarcă sf. Pavel (Rom. 7:7). În timp ce acesta ridica pe Israel deasupra degradării în care cădeau neamurile, totuși nu le-a adus binecuvântarea pe care ei o doreau. Nu a ridicat pedeapsa cu moartea — nu le-a dat viață.

În lumina clară care strălucește acum pentru poporul lui Dumnezeu, vedem că Legământul Legii a fost numai un tip al Legământului mai bun care va fi făcut cu Israel după ce Biserica lui Cristos va fi glorificată; că Moise a fost numai un tip al Mijlocitorului mai bun; că sacrificiile Legii au fost numai tipuri ale sacrificiilor mai bune” menționate în Evrei 9:23, iar preoțimea lor a fost un tip al Preoțimii Împărătești din acest Veac Evanghelic. Evr. 7:27.

În Scripturi, cuvintele legământ și promisiune sunt folosite sinonim. Copiii lui Israel au fost sub Legământul Avraamic cu mult înainte de a intra în Legământul Legii. Ei sunt și acum sub acele Legăminte. Sf. Pavel spune: Dumnezeu n-a lepădat pe poporul Său, pe care l-a cunoscut mai dinainte” (Rom. 11:2). Apoi el continuă și spune că după ce Biserica aleasă va fi adunată dintre neamuri, favoarea lui Dumnezeu se va întoarce la Israel; căci ei sunt încă iubiți pentru părinții lor. Părinții lui Israel sunt patriarhii, Avraam, Isaac și Iacov. Evreii sunt, prin urmare, sub Legământul Avraamic. Rom. 11:25-28.

RELAȚIA DE LEGĂMÂNT A LUI ISRAEL ESTE REALĂ

O relație reală de legământ este una care este stabilită deplin — nu numai sugerată sau propusă, ci realizată. Când Israel s-a apropiat de Muntele Sinai, Dumnezeu le-a propus să facă un legământ cu ei. Când totul era pregătit, Legământul a fost făcut prin Moise ca mijlocitor. Lucrarea de mediere a fost îndoită; prima parte a fost stropirea Legii, reprezentând mulțumirea Dreptății; a doua parte a fost stropirea poporului, reprezentând aducerea poporului în relație de legământ cu Dumnezeu. Atunci a fost făcut deplin acel Legământ și de atunci a rămas în funcțiune. Ex. 24:3-8.

Dumnezeu a făcut un legământ cu israeliții, care trebuia să dureze secole. Era bun însă numai pentru un an. În primul an poporul era în armonie cu Dumnezeu, dar la sfârșitul acelui an, anularea păcatelor înceta; căci sângele taurilor și al țapilor nu poate îndepărta păcatul. Tot aranjamentul a fost numai un tip. La sfârșitul acelui an era inaugurată Ziua Ispășirii și se făceau sacrificii pentru încă un an. Faptul că sacrificiile Zilei Ispășirii erau repetate an de an arată că acestea erau eficiente numai pentru un an și ele niciodată n-au ridicat păcatul cu adevărat. Evr. 10:1-4.

După Ziua Ispășirii poporul făcea diferite feluri de jertfe. Unele dintre acestea par să simbolizeze prezentarea închinătorului lui Dumnezeu, ca un indiciu că dorea să facă voia lui Iehova. Altele erau pentru jertfa pentru păcat, indicând faptul că închinătorul își dădea seama că exista o măsură de voință în conduita sa. Atât de rigide sunt cerințele Legământului Legii, încât numai un singur evreu, Domnul Isus Cristos, a fost în stare să le țină. El a putut face aceasta fiindcă a fost perfect, și Legea este măsura deplină a capacității unui om perfect.

Faptul că israeliții erau în relație de legământ cu Dumnezeu prin Moise, mijlocitorul Legământului lor, este demonstrat prin aceea că Moise a zis: El Și-a vestit legământul Său, pe care v-a poruncit să-l împliniți, cele zece porunci” (Deut. 4:13). De aceea, evreul este legat de Lege atâta vreme cât trăiește (Rom. 7:1). Chiar dacă Legământul Legii n-a fost intenționat să fie un aranjament veșnic cu evreii, totuși singurii care au putut să iasă de sub el sunt aceia care au venit în Cristos; restul nu pot scăpa de el. Dar se apropie zilele când Domnul Dumnezeu va face un Nou Legământ cu ei printr-un nou mijlocitor, Cristosul, care-i va ajuta să țină Legea în mod satisfăcător și astfel să fie eliberați de aspectele rele ale legământului lor.

La sfârșitul captivității babiloniene, profetul Daniel I-a cerut Domnului o explicație a profețiilor legate de poporul său. Răspunsul la rugăciunea sa este dat în detaliu. Șaptezeci de săptămîni au fost hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale celei sfinte, pentru a înceta fărădelegea, pentru a pune capăt păcatelor, pentru a face ispășirea nelegiuirii, pentru a introduce dreptatea veacurilor, pentru a pecetlui viziunea și profeția, și pentru a unge pe Sfântul Sfinților.” Dan. 9:24-27.

Pentru clarificarea acestei profeții, trimitem pe cititor la Studii În Scripturi Vol. II, Studiul 3. Toate aceste lucruri trebuiau făcute în cele șaptezeci de săptămâni. Din această perioadă de timp, găsim că a șaptezecea săptămână a fost cea mai critică, fiindcă a fost săptămâna în care Mesia trebuia să încheie Legământul. În Studiul 3 am arătat că această săptămână a început în octombrie anul 29 d. Cr. și s-a sfârșit în octombrie anul 36 d. Cr. — de la începutul slujirii Domnului nostru până la convertirea lui Corneliu, primul dintre neamuri care a primit Spirit sfânt.

LEGĂMÂNTUL ÎNCHEIAT TIMP DE O SĂPTĂMÂNĂ

În acea perioadă de șapte ani, Dumnezeu le-a acordat evreilor favoare specială. La începutul acelei săptămâni de ani, Domnul nostru, care avea vârsta de 30 de ani, S-a prezentat ca jertfă lui Dumnezeu. Această prezentare a fost primul aspect al lucrării Zilei Ispășirii antitipice și a corespuns în tip sacrificării vițelului. Domnul nostru a început sacrificiile antitipice; cum spune sf. Pavel: Apoi zice: Iată-Mă, vin să fac voia Ta”. El îndepărtează astfel pe cele dintâi, ca să pună în loc pe a doua” (Evr. 10:9). Domnul nostru a început atunci să îndepărteze tipul și să stabilească antitipul. A fost necesar nu numai să înceapă lucrarea cu vițelul antitipic, ci și să o completeze și să-Și ia locul ca Moise cel antitipic, să zicem așa. Acest lucru nu l-a îndeplinit până după ce a murit pe cruce.

Multe alte aspecte ale lucrării acelei Zile de Ispășire antitipice nu sunt încă completate. Făceau parte din Ispășire, jertfirea de către marele preot a țapului Domnului, ducerea sângelui în Sfânta Sfintelor și stropirea lui. De asemenea făceau parte din lucrarea Zilei Ispășirii, ieșirea lui afară și mărturisirea păcatelor poporului pe țapul de trimis, și încă o parte, binecuvântarea poporului. În timpul slujirii Domnului nostru, El a îndeplinit diferitele aspecte ale tipurilor. La Calvar a sfârșit lucrarea de sacrificare a Sa proprie, și acceptarea divină a acelui sacrificiu s-a manifestat.

Declarația profetului că la mijlocul săptămânii Mesia va face ca jertfa și darul să înceteze, sugerează că Domnul nostru va termina atunci eficacitatea lucrării tipice pentru Israel ca popor și că ei vor fi respinși din favoarea divină când Îl vor răstigni pe El. Cu câteva zile înainte de moartea Sa, Domnul nostru a zis: Iată, vi se lasă casa pustie” (Mat. 23:38). Respingerea pare să fi fost simbolizată când vălul din templu s-a rupt în două de sus până jos, indicând o distrugere, mai degrabă decât o deschidere.

Această respingere a națiunii Israel nu indică sfârșitul Legământului Legii lor. Pentru Biserica lui Cristos, căreia i s-a dat privilegiul înțelegerii lucrurilor adânci ale Spiritului lui Dumnezeu, pare că eficacitatea jertfelor tipice, care erau oferite an de an continuu, a încetat la moartea Domnului nostru; și că de atunci ei ca națiune n-au mai avut favoare divină; și că de atunci, singurii care au avut favoare au fost cei care au venit de la Moise la Cristos. Sacrificiile tipice au continuat până la moartea lui Cristos, pentru motivul că Isus însuși a fost sub Lege, o parte a căreia a împlinit-o, și nici un aspect al ei nu putea trece până când totul se împlinea. Mat. 5:17, 18.

După înălțarea Domnului nostru a fost posibil să se facă o lucrare mai mare decât oricând înainte. Sub binecuvântarea Domnului, mii de evrei au fost adunați în grânarul evanghelic, în relativ puține zile. Lucrarea Domnului nostru a fost oprită din punct de vedere național, dar a crescut ocazia evreilor din punct de vedere individual. Numai cinci sute de evrei au crezut în Isus până după moartea Lui, când mii au fost adăugați la numărul lor (1 Cor. 15:6; Fapt. 2:41). În cei trei ani și jumătate după moartea Domnului nostru, Dumnezeu n-a recunoscut neamurile, fiindcă spusese că le va da evreilor șaptezeci de săptămâni, și de aceea n-a îngăduit nici o favoare să meargă la neamuri până când a expirat acea perioadă.

După expirarea celor șaptezeci de săptămâni de ani puși deoparte pentru Israel, Evanghelia a început să meargă la neamuri ca să aleagă dintre ele un popor pentru Numele Său” (Fapt. 15:13-18). În acest Veac Evanghelic, lucrarea antitpică a Ispășirii a progresat. Domnul nostru jertfise deja vițelul antitipic, prin sacrificarea persoanei Sale. Începând de la Cincizecime, El jertfește țapul antitipic — clasa bisericii. Această lucrare este în desfășurare de mai bine de o mie opt sute de ani. De îndată ce aceasta va fi terminată, sângele va fi dus în Sfânta Sfintelor, pentru a stropi Scaunul Îndurării și a face ispășire pentru popor”, ca în tip.

LEGĂMÂNTUL DE SACRIFCIU

Legământul Avraamic, așa cum i-a fost dat lui Avraam, este un legământ complet, ale cărui prevederi cuprind toată omenirea; căci spune: Toate familiile pământului vor fi binecuvântate în tine și în sămânța ta” (Gen. 12:3; 28:14). Făgăduința lui este pentru SĂmÂnțĂ: 1) Isus, 2) Cristosul, Cap și Corp, 3) sămânța pământească prin ei. Prevederile lui se extind la toți cei care au credința lui Avraam. Făgăduința lui Dumnezeu a fost că la toate familiile pământului va veni o binecuvântare. Această făgăduință a fost confirmată printr-un jurământ din partea lui Dumnezeu, așa încât prin două lucruri care nu se pot schimba — jurământul și făgăduința lui Dumnezeu — moștenitorii făgăduinței pot fi siguri de împlinirea ei. Evr. 6:13-18.

Sămânța lui Avraam, care va binecuvânta toate familiile pământului, a fost intenționată să fie o Sămânță spirituală. Deoarece Avraam și urmașii lui au fost oameni naturali, singurul mod prin care ei ar putea deveni Sămânță spirituală ar fi sacrificarea naturii pământești și ajungerea la natura spirituală. Ocazia pentru a face acest sacrificiu I-a fost dată întâi Domnului nostru Isus. Prin împlinirea legământului Său de sacrificiu, El a devenit Capul Seminței care va aduce binecuvântarea. Ps. 50:5; 40:7-10.

În timpul Veacului Evanghelic, Iehova alege pe membrii acestei Semințe spirituale, pentru ca ei să-și dea viața umană și interesele pământești, pentru a ajunge la natura spirituală. Alegerea acestei Semințe a fost lucrarea Veacului Evanghelic. Curând toată Sămânța va fi adunată; apoi va începe lucrarea binecuvântării seminței naturale, și prin ei se vor răspândi apoi binecuvântările la toate popoarele, pe măsură ce vor accepta favoarea divină.

Biserica va fi întotdeauna în relație de legământ cu Tatăl. Faptul că îi numește fii, înseamnă că ei sunt legați de El (Ioan 1:12). Fiecare tată este în relație de legământ cu copiii săi și ei cu el. Fiecare copil are răspundere față de tatăl său, iar tatăl față de copil. Faptul că Dumnezeu a primit pe Domnul Isus și Biserica drept fii (Evr. 3:6) înseamnă că ei sunt în relație de legământ cu El. Sf. Pavel spune: Suntem copii ai lui Dumnezeu; și dacă suntem copii, suntem și moștenitori” (Rom. 8:16, 17). Declarația lui nu numai implică acea relație, ci și o dovedește; căci fiii au dreptul la lucrurile de care s-a îngrijit tatăl pentru copiii lui.

Toți cei care flămânzesc și însetează după dreptate (Mat. 5:6), toți al căror suflet îl dorește pe Dumnezeu, Cum dorește cerbul izvoarele de apă” (Ps. 42:1), și care, găsindu-L, s-au consacrat Lui, aceștia au primit ungerea Spiritului sfânt, care mărturisește împreună cu spiritul lor că sunt fii ai lui Dumnezeu (Rom. 8:14-16). Ca fii unși, aceștia pot descoperi în ei înșiși trăsăturile vrednice ale fiilor adevărați — loialitate, zel, energie, discreție, credincioșie, supunere.

Există însă condiții atașate de acest legământ de sacrificiu; există anumite cerințe care trebuie să fie împlinite. Toți trebuie să devină părtași suferințelor lui Cristos, dacă vreau să participe cu El în gloriile care urmează. Dar aranjamentele pentru respectarea contractului sunt complete în Cristos. Prin urmare, dacă ne punem sub grija Sa, acest legământ cu noi va fi veșnic, ca să întăresc îndurările Mele față de David”. Is. 55:3.

RELAȚIA DE LEGĂMÂNT CU OMENIREA

se va restabili

În Ieremia 31:31-33 citim: Voi face cu casa lui Israel și cu casa lui Iuda un legământ nou după zilele acelea”. Expresia zilele acelea” înțelegem că se referă la cele șapte timpuri” de pedeapsă a lui Israel, promisă de Domnul pentru încălcarea Legământului Legii lor. Acest Legământ Nou va fi făcut numai cu Israelul; căci Dumnezeu n-a intenționat niciodată să facă un legământ cu neamurile. Legământul cel Nou va fi numit pe bună dreptate așa, fiindcă va lua locul Vechiului Legământ al Legii, pe care Dumnezeu l-a făcut cu Israel și care a fost rupt de către ei. După ce Israelul va fi fost complet stabilit sub Noul lor Legământ, toate celelalte popoare vor fi privilegiate să vină în această relație după modul prezentat în Lege. În cele din urmă toată lumea va fi binecuvântată prin el.

Noul Legământ deci, va fi făcut cu aceia dintre urmașii lui Avraam care sunt în stare să-l primească. Deoarece oamenii nu vor fi vrednici să intre în mod direct în relație cu Dumnezeu, acel Legământ va trebui să aibă un Mijlocitor. Mijlocitorul este Domnul Isus Cristos și Biserica, Trupul Său. Scripturile arată că Mijlocitorul este aproape complet.

Cuvântul lui Dumnezeu face distincție între un legământ și mijlocitorul lui. Un legământ nu intră în funcțiune până când a fost pe deplin mijlocit. Când Moise a mijlocit Legământul Legii, el a adus mai întâi jertfe; apoi a luat sângele animalelor și, împărțindu-l în două, a stropit Cartea Legii și poporul (Ex. 24:4-8; Evr. 9:19-24). După ce a făcut aceasta, Legământul Legii a fost în acțiune; și va continua până când va fi înlocuit de antitipul lui, Noul Legământ.

Mijlocitorul Noului Legământ va fi Cristosul. De peste o mie opt sute de ani Domnul nostru oferă marile jertfe antitipice, a Sa însăși și a Bisericii Sale. Imediat ce El va termina aplicarea sângelui, va fi dat satisfacția pentru păcatele lumii. Acest act va corespunde stropirii Cărții de către Moise. După ce dreptatea divină va accepta acest aranjament, Mijlocitorul va stropi antitipic poporul; adică le va arăta cum să vină înapoi în deplin acord cu Dumnezeu.

Noul Legământ va începe să înlăture vechiul Legământ al Legii imediat ce Împărăția va fi stabilită. Scripturile arată că primii care îl vor primi vor fi Vrednicii din Vechime. Înviați din morți la perfecțiune umană, ei vor forma nucleul acelui aranjament pe pământ. Apoi vor urma aceia care au fost cunoscuți ca creștini dar care n-au fost consacrați spre moarte, și evreii care au fost consacrați Legii, dar care au fost orbiți. Treptat lumina va veni la toți cei care iubesc dreptatea și urăsc nelegiuirea. Stropiți de orice simpatie față de rău, ei își vor face declarația de loialitate deplină față de Dumnezeu. La timpul cuvenit, această lumină se va răspândi la toate neamurile, limbile și popoarele.

Schimbarea inimii În mileniu

Profetul Ieremia, vorbind despre Noul Legământ (31:34), spune: Toți Mă vor cunoaște, de la cel mai mic până la cel mai mare”, zice Domnul, căci le voi ierta nelegiuirea și nu-Mi voi mai aduce aminte de păcatul lor””. Păcatele și nelegiuirile lui Israel nu vor mai fi amintite împotriva lor. Cristos Se va arăta pentru ei și va face satisfacție pentru păcatele lor. Atunci ei vor fi liberi de păcatul originar cum este acum Biserica evanghelică. Ispășirea făcută de Domnul Isus Cristos este îndestularea pentru toți. 1 Ioan 2:2.

Profetul Ezechiel ne spune că în veacul următor inimile oamenilor vor fi schimbate. El spune: Așa vorbește Stăpânul Domnul: Vă voi da o inimă nouă și voi pune în voi un duh nou; voi scoate din trupul vostru inima de piatră și vă voi da o inimă de carne” (Ezech. 36:22-27). Această schimbare a inimii este cu totul aparte de facerea Legământului Nou. Va fi nevoie de o mie de ani pentru a îndepărta împietrirea inimilor omenirii și a-i face să stea fără Mijlocitor. Cei care vor primi viață veșnică trebuie să ajungă la această stare; căci toate creaturile lui Dumnezeu care vreau să trăiască veșnic trebuie să țină perfect Legea Lui.

În timpul mileniului, Dumnezeu nu-i va recunoaște pe oameni, din cauza imperfecțiunilor lor, a slăbiciunilor lor, ci tot ce vor face ei va fi prin Mijlocitor, până când vor fi aduși la perfecțiune. La sfârșitul miei de ani vor fi predați Tatălui, fără pată înaintea Lui (1 Cor. 15:24). Atunci Dumnezeu îi va primi ca fii, moștenitori ai binecuvântărilor pământești pe care El le-a pregătit pentru omenire — lucrurile date lui Adam. Momentul în care meritul lui Cristos va fi aplicat pentru lume, va fi momentul în care vor fi predați Mijlocitorului. Apoi vor fi în relație de legământ cu Dumnezeu, dar numai prin Mijlocitor, până când vor ajunge la perfecțiune umană și vor intra în relație directă cu Tatăl.

Noul Legământ va continua veșnic; și după cum este potrivit să spunem că Moise a mijlocit Legământul Legii, tot așa putem spune că Cristos va mijloci Noul Legământ. Dar n-ar fi potrivit să spunem că Moise este acum mijlocitorul Legământului Legii; căci un legământ nu are nevoie de un mijlocitor după ce a fost mijlocit. Tot așa și Noul Legământ, nu va avea nevoie de Mijlocitor după mia de ani. Dar titlul Mijlocitor” poate aparține lui Cristos toată eternitatea, întocmai ca unul care a fost judecător, întotdeauna primește titlul de Judecător” după aceea.

La sfârșitul miei de ani, când Mesia Își va fi împlinit lucrarea de Restabilire, El va înceta să funcționeze ca Mijlocitor. Dar legământul va continua; căci dacă acea relație cu Dumnezeu ar fi îndepărtată de la oameni, ei n-ar avea nici o binecuvântare de viață veșnică. Acea binecuvântare depinde de relația de legământ cu Dumnezeu. Sub condițiile favorabile ale Noului Legământ, toți aceia care vor vrea vor avea ocazia să devină copii ai Cristosului, Sămânța lui Avraam.

La încheierea miei de ani, toți ce doritori și ascultători vor primi aprobarea: Bine”, și vor fi acceptați ca potriviți pentru condiția de viață veșnică pe plan uman. Cei care se vor dovedi nevrednici de viață vor fi distruși în Moartea a Doua.