A TE LĂUDA CU CRUCEA LUI CRISTOS

1 Cor.1:18; 2:2

În ce mă privește, departe de mine gândul să mă laud cu altceva decât cu crucea Domnului nostru Isus Hristos.” Gal. 6:14.

> Crucea lui Cristos nu mai este propovăduită — Răscumpărarea căzând în fața Teoriei Evoluției — Aceste două teorii sunt antagoniste — Puțini sunt sub steagul crucii cu Isus și cu apostolii

W. T. 15 Iulie 1916 (pag. 203-204)

Nimeni nu poate disputa faptul că propovăduirea crucii lui Cristos se stinge. Cei care încă o mai propovăduiesc dau impresia că în cea mai mare parte ea înseamnă renunțarea la păcat și negările de sine însoțitoare. Ar fi într-adevăr rar în zilele noastre să se găsească un predicator care să propovăduiască necesitatea crucii lui Cristos — necesitatea morții lui Isus ca prețul de răscumpărare pentru păcatele lumii. 1 Tim. 2:5, 6; Mat. 20:28.

De ce este așa? Unii vor răspunde că ei au devenit adepți ai Științei Creștine și nu mai cred că există un astfel de lucru cum este păcatul, și nu mai cred că există un astfel de lucru cum este moartea; și de aceea ei nu mai pot crede că Isus a murit pentru păcat. Alții vor răspunde că au ajuns să fie prea înțelepți ca să mai creadă că în planul divin moartea lui Isus a fost necesară pentru răscumpărare și reconciliere cu Tatăl. Opinia lor este că apostolii și Isus, în vestirea crucii, au lucrat sub înșelarea timpului mai întunecat, pe care educația zilei prezente o risipește prin lumina mai strălucitoare. Iar alții vor spune că ei au devenit Evoluționiști și adepți ai Criticii Înalte, că ei nu mai cred deloc Biblia, și că ei adoptă teoria opusă Bibliei — adică , Teoria Evoluției.

Din punct de vedere al Evoluției, într-o jertfă de răscumpărare a unui Răscumpărător n-ar putea fi nici o dreptate, aceasta n-ar putea fi deloc potrivită. De ce? Pentru că, conform Teoriei Evoluției, omul cu siguranță se dezvoltă, și nu este încă perfect și nu este încă gata de încercare în privința perfecțiunii; el doar se transformă dintr-un animal într-o creatură inteligentă. Evoluționiștii pretind că fără nici o răscumpărare sau fără nici o intervenție din partea lui Dumnezeu procesul evoluției va continua până când în cele din urmă omenirea va fi o familie care va ajunge la o aristocrație de înțelepciune, eficiență și putere care le va permite să trăiască veșnic prin propria lor capacitate.

Puțină mângâiere se află în aceasta pentru evoluționiștii de astăzi sau din trecut. Dacă ei se laudă cu copiii lor, cu viitorul și cu viața veșnică la care aceștia se vor fi dezvoltat, ei admit că personal n-au nimic în afară de mormânt — că orice viață viitoare pentru ei va fi reprezentată în copiii lor. Iar în ceea ce privește calitatea lor de părinți, în definitiv ei n-au să se laude cu nimic în aceasta, deși unii din ei par să se laude cu obârșia lor — că străbunii lor au fost maimuțe, broaște și întâi de toate pur și simplu protoplasmă.

SEMNIFICAȚIA CRUCII

Aceste teorii sunt produse ale înțelepciunii umane, și indică o neînțelegere și o neglijare a Cuvântului lui Dumnezeu. Cât de frumoasă este Evanghelia crucii în comparație cu oricare alta! Ea ne asigură că Dumnezeu ne-a făcut în propriul Său chip și asemănare; și căderea omului de la perfecțiune la condiția lui prezentă și la ((150)) degradare a venit ca rezultat al neascultării de legea divină și al aplicării pedepsei divine — „Vei muri negreșit” (Gen. 2:17). De șase mii de ani rasa noastră moare, nu numai fizic, ci și mintal, ceea ce include calitățile morale. Cu toate experiențele din trecut și cu toată educația din prezent, nimenea nu speră că rasa noastră poate fi ridicată din condiția ei prezentă nesatisfăcătoare înapoi la perfecțiune. Tot ce putem face este să ne luptăm cu răul din noi înșine, să ne luptăm cu boala și moartea, și să-i ajutăm și pe alții în aceste privințe.

Dar Dumnezeu plănuise chiar de la început binecuvântările crucii — plănuise ca între timp, la timpul cuvenit, să trimită pe Fiul Său care să moară pentru rasa umană, „Cel drept pentru cei nedrepți”, și astfel să deschidă calea pentru întoarcerea omului la favoare divină și la viață veșnică. Astfel este scris: „Dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit și învierea morților. Și după cum toți mor în Adam, tot așa, toți vor învia în Hristos; dar fiecare la rândul cetei lui”. 1 Cor. 15:21-23.

De patru mii de ani lumea așteaptă răscumpărarea împlinită la Calvar. De aproape două mii de ani rezultatele acelei răscumpărări sunt limitate la o clasă specială din omenire, sub o chemare sau invitație specială, de a fi mireasa lui Cristos — „biserica întâilor născuți, ale căror nume sunt scrise în ceruri” (Ev. 12:23). Scripturile ne asigură că această companie selecționată va fi asociată cu Isus în marea împărăție a lui Dumnezeu, despre care Biblia arată că va îndepărta blestemul și în locul lui va aduce înapoi favoarea.

Împărăția nu poate veni până când familia regală va fi gata să ia tronul. De fapt Isus este de mult gata; dar în armonie cu planul Tatălui El a așteptat și a făcut o lucrare de pregătire a bisericii, a fraților Săi, care vor fi comoștenitori cu El în împărăție — aceștia numindu-se altfel „mireasa, soția Mielului” (Rom. 8:17; Apoc. 21:9, 10). Apoi privilegiile restabilirii vor fi deschise întregii lumi timp de o mie de ani. Nu va mai fi necesar să se propovăduiască; pentru că toți vor cunoaște pe Domnul, de la cel mai mic până la cel mai mare, și în numele Lui se va pleca orice genunchi și orice limbă va mărturisi (Ier. 31:34; Fil. 2:9-11). Toate acestea vor veni ca rezultat al crucii.

ÎNȚELEPCIUNEA PĂMÂNTEASCĂ ÎMPOTRIVA ÎNȚELEPCIUNII CEREȘTI

Nu este de mirare că Apostolul face din crucea lui Cristos centrul propovăduirii sale, spunând: „Fără vărsare de sânge nu este iertare de păcate!” (Ev. 9:22). După cum a spus Profetul: „Prin rănile Lui suntem vindecați” (Is. 53:5). Lecția noastră citează pe scurt profeția divină că înțelepciunea lumească nu va aprecia planul divin, și în special centrul acestui plan — crucea lui Cristos. Înțelepciunea lumească va privi într-o direcție cu totul diferită.

Dar Dumnezeu nu caută pe cei cu înțelepciune lumească, ci pe cei care iubesc dreptatea, pe cei plini de credință și ascultare. Prin urmare, majoritatea omenirii, inclusiv majoritatea celor înțelepți, se vor găsi tot de partea celor înțelepți, se vor găsi tot de partea lumii; și comparativ numai puțini au venit cum se cuvine și cu adevărat de partea Domnului, acceptând înțelepciunea de sus. Aceștia, în ochii lumii, sunt nechibzuiți; dar în ochii Domnului, ei sunt înțelepți. Cei înțelepți, cei mari, cei nobili, cei bogați, cei învățați sunt atât de satisfăcuți cu ceea ce au încât nu le este foame și sete după dreptate, și nici nu caută aranjamentul divin. De aceea, cei care acceptă aranjamentul Domnului sunt de obicei cei săraci, cei neînvățați etc., care-și dau seama de lipsa lor de înțelepciune și o caută în Fântâna înțelepciunii și prin canalul înțelepciunii — Biblia.

Întreaga lume piere din cauza păcatului originar; și pentru aproape întreaga lume crucea lui Cristos este nebunie. Despre noi care credem mesajul lui Dumnezeu se spune că suntem mântuiți — că am trecut din moarte la viață — pentru că am venit în relație cu marele Dătător de viață „prin credință în sângele Lui”. Pentru noi marele Răscumpărător este înțelepciunea lui Dumnezeu personificată, și acea înțelepciune este arătată în cursul de sacrificiu al Învățătorului. Când noi acceptăm acest lucru, El devine Îndreptățitorul nostru; și fiind îndreptățiți prin El, ni se acordă acces la Tatăl, care primește jertfele consacrării noastre și ne dă conceperea Spiritului Său sfânt. Mântuirea noastră continuă pe măsură ce zi de zi rămânem în Domnul și creștem în har, cunoștință și Spiritul sfânt. În cele din urmă mântuirea noastră va fi completă; după cum este scris, mântuirea ne va fi adusă la apariția glorioasă a Domnului și Mântuitorului Isus Cristos. 1 Petru1:13; Tit 2:13.

Când preoțimea regală va fi intrat în gloria cerească, atunci va începe noua dispensație a împărăției lui Mesia, care va risipi cu desăvârșire erorile înțelepciunii lumești și va face ca toată omenirea să audă „Vocea blândă și subțire” a lui Dumnezeu. Atunci Domnul va da oamenilor un mesaj curat, pentru ca toți să-L cheme și să-L servească într-un gând (Țef. 3:8, 9). Atunci, în timpul Mileniului, va fi încercarea lumii; după cum în timpul acestei vârste Evanghelice, este ziua de încercare a Bisericii, de încercare și pregătire pentru plinătatea favorii lui Iehova și pentru viață veșnică.

Cu o astfel de apreciere a valorii și necesității crucii lui Cristos ne putem alătura din inimă cu Apostolul Pavel la ceea ce spune Textul de Aur al acestei lecții: „Departe de mine să mă laud cu altceva decât cu crucea Domnului nostru Isus Hristos”.