LIBERTATEA CREȘTINĂ BAZATĂ PE PRINCIPII

R5501 W. T. 15 iulie 1914 (pag. 218-219)

Nu trebuie să uităm niciodată că autoritatea noastră de a ne întâlni ca frați este Cuvântul Învățătorului: „Căci acolo unde doi sau trei sunt adunați pentru numele Meu, acolo sunt și Eu în mijlocul lor” (Mat. 18:20). Deoarece aceasta este natura dreptului nostru de a ne întâlni ca popor al Domnului, trebuie să-l recunoaștem ca un drept egal pentru toți cei din poporul Domnului care pot alege să se întâlnească în numele Lui în orice loc și oricând. Trebuie să ne amintim ilustrația biblică ((886)) a acestui principiu: Într-o împrejurare cei 12 ucenici s-au întors dintr-un turneu de propovăduire, iar sf. Ioan I-a spus lui Isus: „Învățătorule, noi am văzut pe un om scoțând demoni în Numele Tău și l-am oprit, pentru că nu merge după noi. «Nu-l opriți», i-a răspuns Isus, «fiindcă cine nu este împotriva voastră este pentru voi»” (Luca 9:49, 50). Acesta oprit de către Ioan ar corespunde bine cu unii de acum care țin adunări, altele decât cele la care participăm noi. Ce a spus Isus? „Nu-l opriți, căci nu este nimeni care să facă o minune în Numele Meu și să Mă poată vorbi de rău îndată după aceea”. Marcu 9:38-40.

Aici este un principiu general care va servi să îndrume, să instruiască poporul lui Dumnezeu de astăzi în ceea ce privește voința Sa în probleme asemănătoare. Desigur că noi considerăm aranjamentele noastre cele mai plăcute Domnului, altfel nu le-am face așa. Dacă alții gândesc altfel, răspunderea este a lor și a Domnului. Nu este treaba noastră să-i oprim, ci este a Domnului să-i binecuvânteze sau nu, conform înțelepciunii Sale în conducerea lucrării Sale.

Cineva ar putea sugera: Dacă s-ar pune această idee în practică, nu s-ar putea să despartă adunările poporului Domnului în grupări foarte mici? Răspundem că aceasta trebuie să depindă numai de frați. Ei au dreptul să se adune câte doi sau trei sau în număr mai mare. Dacă ei află că este în avantajul lor să se întâlnească în grupuri mai mari, fără îndoială că vor fi bucuroși să facă așa. Aceasta înseamnă multă libertate în Biserică în cadrul liniilor cuvântului și spiritului învățăturii lui Isus, direct sau prin apostolii Săi.

Frații care se întâlnesc într-o adunare trebuie să înțeleagă că procedând așa, în mod cuvenit ei renunță sau își pierd unele dintre libertățile și privilegiile lor personale. Preferințele individuale trebuie să fie mai mult sau mai puțin supuse preferințelor adunării. Chiar și majoritatea adunării trebuie să ia în considerare dorințele minorității și dacă este posibil să modereze aranjamentele, așa încât toți să poată fi incluși și mulțumiți în privința vorbitorilor și în privința locului și caracterului adunărilor. Nimeni nu trebuie să se gândească în mod egoist numai la preferințele și la bunăstarea sa proprie. Spiritul cooperării, Regula de Aur, spiritul iubirii trebuie să prevaleze. Și după cum acest lucru este adevărat, toți cei care sunt plini de spiritul Învățătorului și care trăiesc aproape de El vor găsi părtășie unul cu altul în renunțarea la preferințele personale în interesul tuturor.

Conștiința trebuie respectată

Singurele lucruri la care nu se poate renunța în favoarea voinței majorității sunt problemele de conștiință. Nimeni nu trebuie să facă ceea ce crede el că este păcat, nedreptate, rău, chiar dacă tot restul fraților cred că este bine. Și nimeni nu trebuie să lase nefăcut ceea ce îi dictează conștiința, chiar dacă este îndrumat astfel de toți ceilalți frați din adunare.

Conștiința trebuie respectată întotdeauna — niciodată să nu fie înăbușită sau încălcată. Nici unul care stă credincios față de conștiința sa nu trebuie să fie disprețuit de către frații săi, chiar dacă conștiința lor privește lucrurile diferit. Dimpotrivă, curajul său de a sta ferm în convingerile sale trebuie considerat că este de apreciat.

Pe aceste principii poate fi menținută libertatea în Corpul lui Cristos; și vom găsi binecuvântare în măsura în care cei care au aceeași minte pot avea părtășie unii cu alții. Unde părtășia nu este menținută, strângerea laolaltă nu este nici de dorit, nici în armonie cu aranjamentul divin. Dar unde frații găsesc avantajos să se întâlnească în adunări diferite, se va găsi, credem noi, că la început s-a exercitat o prea mare restrângere a libertății personale, și că majoritatea a fost prea indiferentă față de sentimentele fraților care constituiau minoritatea.

Dar chiar și acolo unde poate fi găsit necesar sau de dorit să fie mai multe adunări ale poporului Domnului într-un oraș, este desigur adevărat că ei trebuie să aibă o inimă și o minte, și să aparțină unei singure părtășii frățește sub Capul Uns. Ei trebuie să aibă considerație față de interesele celorlalți, și să facă tot ce le stă în putere „pentru a se îndemna la dragoste și fapte bune”. Evr. 10:24.