„PĂMÎNTUL S-A CUTREMURAT” ȘI A CĂZUT

„Fulgerele Lui a luminat lumea; pămîntul a văzut și s-a cutremurat” Ps. 97:4

W.T. 1916 (pag. 339-341)

Profeții sfinți ai lui Dumnezeu ai Vechiului și Noului Testament ne dau numeroase ima-gini ale zilelor noastre și ale evenimentelor care au loc acum în lume. Psalmistul David, luînd un punct de vedere profetic de observare a viitorului, a declarat: „Domnul împărățește; să se veselească pămîntul și să se bucure ostroavele cele multe” (Psalmul 97:1). După cum am arătat în Volumul 3 cap. 9, aceasta a început să se împlinească de cînd Domnul, întorcîndu-se spre pămînt să-și stabilească împărăția, și-a luat marea putere. Totuși, domnia Lui glorioasă nu va fi clar recunoscută pînă cînd împărăția nu va fi fost pe deplin stabilită pe pămînt.

Faptul că profetul Daniel se referă în mod special la timpul prezent, de la 1878 pînă la completa inaugurare a împărăției, este clar din declarația următoare: „Norii și negura îl înconjoară, dreptatea și judecata sînt temelia scaunului Său de domnie. Înaintea Lui merge focul și arde de jur împrejur pe potrivnicii Lui.” Cît este de adevărat că norii de furtună sînt peste tot în jurul nostru, în această zi de prezență Regală a marelui Reprezentant a lui Iehova, Executorul marilor Lui scopuri! Zilnic întune-ricul și dezorientarea se adîncesc în toate părțile, pentru cei ce nu cunosc scopurile lui Iehova.

„Un foc merge înaintea Lui”

Dacă întrebăm: de ce este această zi a prezenței Lui așa un timp de strîmtorare și necaz pentru popoare? Răspunsul vine: pentru că dreptatea și judecata sînt temelia scaunului Său de domnie; și El judecă popoarele și le pune în balanță. Judecata este pusă în linie și dreptatea în cumpănă, (Isaia 28:17), cu scopul ca în curînd principiile echitabile ale guvernării Lui să fie stabilite pe tot pămîntul. Nu numai că se va descoperi toată nedreptatea, dar și „un foc merge înaintea Lui și arde pe potrivnicii Lui” (Psa. 97:3). Cei care se opun cu voia și persistă vor fi înlăturați „nimiciți” „arși” „mistuiți de focul geloziei Lui” Țefania 3:8.

Această lucrare de judecată, și timpul de strîmtorare care rezultă, fiind o pregătire necesară pentru domnia ((16)) glorioasă a Dreptății care-i va urma imediat, totul fiind condus cu înțelepciune de către Cel Preaînalt și Sfînt care este „prea înțelept să greșească și prea bun să fie neîndurător”. Profetul ne îndeamnă să vedem în ea o cauză bogată de veselie și fericire (Psa. 96:9-13; 98:1-9). Într-adevăr exis-tă mare pricină de bucurie, nu numai între sfinți, dar și pe tot pămîntul; și este privilegiul sfinților să spună veștile bune tuturor care vreau să audă.

Dar, fie că ascultă fie că nu, noi să spunem; și curînd, cînd marile tulburări ale acestui ceas al judecății vor începe să confirme învățătura în inimile oamenilor, atunci binecuvîntata mărturie va fi ca balsamul vindecător. Vor vedea că Cel care i-a lovit în mînia Lui și i-a biciuit în supărarea Lui aprinsă este și milos și îndurător și nu vrea ca ei să piară ci, mai curînd, dornic să se întoarcă la El, să-I asculte sfaturile și să trăiască.

Fulgere de la scaunul de domnie

În mijlocul norilor și întunericului acestei zile de strîmtorare, legată de stabilirea împărăției lui Mesia, se verifică declarația profetului: „Fulgerele Lui luminează lumea; pămîntul a văzut și s-a cutremurat”. Cît de potrivită este imaginea aceasta? Întocmai cum fulgerele strălucesc în întunericul și confuzia acestei zile noroase, ajung la oameni remarcabilele sclipiri ale marilor principii ale adevărului și dreptății care contrastează atît de vizibil cu dezordinea prezentă a lumii. O sclipire de fulger venit de la tronul ascuns descoperă aici o eroare, dincolo alta și alta.

Curînd toată lumea va fi trezită. Deja, în mare parte este așa. Cu fiecare zi se adaugă la intensitatea strîmtorării și toată lumea tremură de frică, neștiind care va fi rezultatul, dar temîndu-se de cel mai rău. Editorialele unora din cele mai mari ziare ale noastre spun ca și cînd ar fi scrise din punct de vedere al adevărului prezent, așa de remarcabil prezic ceeace declară a fi aproape sigur că urmează acestui război prezent îngrozitor. Revoluția și anarhia sînt prezise liber ca precedînd unei mari perioade de reconstrucție. Marea Revoluție Franceză, la care se face referire prin contrast, este ca o ploaie de aprilie comparată cu un uragan distrugător de la tropice. Cît de adevărate sînt cuvintele Domnului cu privire la timpul acesta, ca fiind îndeplinit — „oamenii își vor da sufletul de groază în așteptarea lucrurilor care vin pe pămînt” — Luca 21:26.

Este remarcabil că aceste luciri de fulgere în mod continuu atrag atenția asupra Cuvîntului lui Dumnezeu, asupra regulii de aur, asupra drepturilor și privilegiilor fraternității umane, asupra caracterului fără pată și asupra dispoziției iubitoare și sacrificatoare de sine a lui Isus Christos, asupra legii iubirii, în contrast cu legea egoismului care predomină peste tot. Pare remarcabil deasemenea, cît de adesea în aceste zile de război și încordare, oamenii din lume atrag atenția asupra profețiilor Scripturilor și se întreabă dacă condițiile actuale și strîmtorările pe care toți oamenii inteligenți le văd în față, nu sînt împliniri ale acestor profeții Biblice. Toate acestea îi conduc pe oameni să cugete la dreptatea și judecățile viitoare, (Fapte 24:25), cînd ei speră și cred că, într-un fel, răul prezent va fi îndreptat și dreptatea va fi stabilită.

Prin fulgerele de lumină neașteptate, și acum tot mai dese, care ies din norii de furtună ce înconjoară prezența spirituală invizibilă a Regelui nostru glorios, aceste principii ale Cuvîntului lui Dumnezeu sînt puse în lumină și aduse în fața tuturor oamenilor pentru a fi examinate. Ele sînt discutate, nu numai în presa zilnică, dar și în periodicele noastre populare, în organizațiile de muncă, în magazine și fabrici, în birouri, în piețe și în adunări publice. Chiar și națiunile păgîne le discută; și pun în comparație atît viața zilnică a creștinilor declarați cît și cursul prezent al națiunilor declarat creștine, cu învățăturile și caracterul marelui Fondator al religiei creștine, proslăvind pe Cel din urmă și ridiculizînd pe cei dintîi.

„Pămîntul a văzut — și s-a cutremurat”

Ca rezultat al fulgerelor lui Dumnezeu care luminează lumea, un mare cutremur se vede peste tot. Niciodată n-au mai predominat astfel de situații. Sînt murmure prevestitoare de nemulțumire, de neliniște, și întreaga tendință de gîndire a poporului, peste tot pămîntul, este îndreptată într-o direcție revoluționară. Fulgerele scot în evidență corupția din lume, necinstea în locurile înalte și arată oamenilor că trăiesc mult sub demnitatea de om. Dar nu pot vedea cum să îndrepte lucrurile; și ideile contradictorii, vocile, teoriile și amenințările, demonstrează faptele prezise de profeți: „popoarele s-au mîniat”, „păgînii (neamurile, națiunile) mu-gesc” și întreg pămîntul se cutremură de larma conflictului de cuvinte și de loviturile care chiar acum încep să trezească lumea.

„Sionul a auzit — și a fost fericit”

În mijlocul acestui tumult și strîmtorare din lume, care este atitudinea poporului cu adevărat consacrat și credincios al Domnului? Le este și lor frică? Cînd judecățile Domnului cad greu peste neascultători și nesupuși, așa încît întreg pămîntul se clatină și se împleticește ca un om beat (Psalm 107:27), sînt și sfinții în necaz și nefericire? O, nu; pentru că este scris: „Sionul a auzit și a fost fericit și fiicele lui Iuda s-au bucurat de judecățile Tale, Doamne”! „Păcătoșilor Sionului” le este „frică”. Psalmii 91 și 46 arată de ce sfinții se bucură și au liniștea inimii, în timp ce alții plîng și se tînguie. Din cauză că ei „locuiesc în locul ascuns al Celui Preaînalt (reprezentat prin Sfînta din Tabernacolul tipic) și stau la umbra Celui Atotputernic” (după cum Tabernacolul tipic era acoperit de un stîlp de nor ziua și de un stîlp de foc noaptea). Pentru că Dumnezeu este „Adăpostul și Puterea” lor. „Taina Domnului este pentru cei ce-L respectă și El le va arăta Legămîntul Lui” Psalm 25:14.

Acești locuitori ai locului tainic al Celui Preaînalt sînt aprovizionați în aceste timpuri primejdioase cu o cunoștință clară a planului divin cu timpurile și sezoanele lui, care le permite să vadă atît necesitatea metodei prezente a disciplinei divine asupra lumii, cît și roadele pașnice ale dreptății care vor rezulta din ea. În mijlocul furtunii și bătăliei acestei zile mari a Domnului, ei aud vocea poruncitoare a Domnului oștirilor și inimile lor se ((17)) bucură, pentru că ei au deplină încredere în capacitatea Lui de a scoate ordine din haos. Ei își dau seama că, în judecățile acestei zile, Domnul este Cel care vorbește din ceruri — din locul înalt de autoritate și control; de aceea, ei aduc mulțumiri la amintirea sfințeniei, (Psalm 30:4), dreptății, înțelepciunii, iubirii și puterii Lui, care asigură să se facă toate lucrurile bine.

Cei care nu dau atenție nu vor auzi

Psalmistul spune că în timp ce lumea va fi în necunoștință de adevăratul sens al evenimentelor prezente, și de aceea în frică, și în timp ce sfinții, avînd o cunoștință clară, se vor bucura și-și vor ridica capetele, pentru că ei văd rezultatul; unii — fără să dea atenție nici necazurilor lumii și nici vocii care vorbește din ceruri — se vor lăuda totuși cu idolii lor. El spune: „Sînt rușinați toți cei ce servesc icoane-lor și care se fălesc cu idolii”. Aceste cuvinte ne aduc aminte avertismentul apostolului Pavel: „Luați seama ca nu cumva să nu voiți să ascultați pe Cel ce vă vorbește din ceruri” (Evrei 12:25). Sf. Pavel adresează aceste cuvinte celor care cunosc vocea Domnului și o recu-nosc, avertizîndu-i ca nu cumva să nu-i dea atenție cînd vorbește în mînie și judecată.

Dar vai! Sînt unii care nu dau atenție avertismentului și care, deși cunosc vocea Domnului, refuză în continuare s-o asculte. Ei se întorc de la Cel ce le vorbește din ceruri, către idolii pe care inima lor nesupusă i-a pus în locul lui Dumnezeu. Aceste „icoane” sînt lucrul mîinilor lor — filosofie și știință omenească — fals numită așa — din această zi rea. Și cei care resping mărturia lui Dumnezeu, cînd odată au auzit-o, invariabil cad într-una din multele forme de idolatrie, atît de răspîndite acum, sau se rătăcesc neîncetat de la una la alta din acestea.

Toți aceștia, sigur vor fi zăpăciți, făcuți de rușine și puși în încurcătură, idolii lor vor fi nimiciți. Păcătosul cu voia, odată luminat și binecuvîntat cu influența sfințitoare a Spiritului Sfînt și a Adevărului, nu va scăpa, declară apostolul, de pedeapsa dreaptă pentru faptele sale. Evrei 12:14-19 subliniază acest pericol pentru copiii lui Dumnezeu și le atrage atenția asupra pedepselor teribile pentru că se îndepărtează de la porunca sfîntă dată lor. Apostolul Pavel descrie aici scenele care au însoțit inaugurarea vechiului Legămînt al Legii și arată că sînt o ilustrație a evenimentelor care vor însoți stabilirea Noului Legămînt al Legii, la sfîrșitul acestei vîrste, sub Cel mai mare decît Moise — Domnul nostru Isus Christos.

Muntele (împărăția) casei Domnului se stabilește acum pe vîrful munților, depășind marile împărății ale acestei lumi și este înălțat deasupra dealurilor — guvernăminte mai mici (Isaia 2:2). Norii și întunericul, strîmtorarea, confuzia și suferința popoarelor sînt prezente peste tot în jur; și tunetele și fulgerele fac tot pămîntul să se cutremure cum a fost cu Israel pe Muntele Sinai (Exod 19:1-25). Și acum, din primăvara lui 1878 — Dumnezeu și-a „uns Împăratul pe Muntele Său cel Sfînt al Sionului” (Psalm 2:6). Deci, dacă cei care n-au ascultat pe Moise, și cu îngîmfare au disprețuit ceremoniile cu acea ocazie la Sinai, au fost loviți cu moartea momentană, cum am putea noi scăpa dacă nu ținem seama de vocea Marelui Mijlocitor al Legămîntului Nou și de remarcabilele împrejurări care-i însoțesc stabilirea acum?

Gînduri de încheiere

Noi vedem norii strîmtorării adîncindu-se. Auzim tunetele judecății care „cheamă pămîntul de la răsăritul soarelui pînă la apus” (Psalm 50:1) de la est pînă la vest. Vedem fulgerele adevărului și dreptății și vedem cum întreg pămîntul este acum în proces de clătinare, care se va sfîrși în completa răsturnare a tuturor instituțiilor, sistemelor și guvernămintelor existente. Evenimentele prezente vorbesc într-adevăr în sunete de trîmbiță. Cum să privim noi aceste lucruri? Sigur, dragi frați, cu inimă serioasă și respectuoasă! Sigur, vom veghea și ne vom ruga pentru ca „atîta vreme cît rămîne în picioare făgăduința intrării în odihna Lui, nimeni din noi să nu se pomenească lipsit de ea” (Evrei 4:1). Ne vom conduce cursul cu cea mai mare grijă, ca să ne putem face chemarea și alegerea sigură.

În această perioadă plină de evenimente, tot ce poate fi clătinat va fi clătinat, pentru ca numai lucrurile care nu se clatină, ale adevărului și dreptății, să rămînă (Evrei 12:25-29). Fiecare chemat de a fi părtaș la împărăția care vine trebuie să fie un iubitor al dreptății, unul care să stea cu iubire și curaj pentru Adevăr, oricît de mult s-ar vorbi împotriva lui. Toți alții vor fi scoși afară din această grupă. Capcanele și ispitele acestei „zile rele” împlinesc tocmai această lucrare. La sfîrșit, numai cei adevărați vor rămîne. „Așteptînd aceste lucruri, să fim harnici, ca să putem fi găsiți de El fără prihană, fără vină și în pace” (2 Petru 3:14), gata de intrare în odihna care încă rămîne.