Vol. 18, Martie-Aprilie 2011, Nr. 3

A TRĂI POTRIVIT FIRII PĂCĂTOASE

Căci dacă trăiți potrivit firii păcătoase, veți muri.” Romani 8:13 .

R 5269a W. T. 1 iulie 1913 (pag. 201-202)

Aceste cuvinte, adresate de apostol creștinilor consacrați care locuiau în Roma, sunt la fel de potrivite pentru creștinii care trăiesc de-a lungul Veacului. Condițiile de-a lungul Dispensației Evanghelice sunt aceleași. Ele nu s-au schimbat și nu se vor schimba. Chemarea este să devină soldați ai Domnului Isus Cristos, sub steagul crucii, și să aibă încercări și greutăți în viața actuală și răsplata care va urma. Învoiala consacrării noastre este să facem o deplină predare a eului nostru ca ființe umane, să renunțăm la drepturile și privilegiile noastre pământești, așa cum avem control asupra acestora. Aceasta include mai mult de atât. Include renunțarea la speranțele noastre ca membri ai omenirii.

Prevederea lui Dumnezeu pentru lume este că ea va fi recuperată din păcat și adusă înapoi la deplina perfecțiune umană pierdută prin neascultarea lui Adam. Noi, care acceptăm oferta acestei Dispensații Evanghelice, renunțăm la toate acele privilegii ale Restabilirii pe care moartea lui Isus ni le-ar da. Renunțăm la acestea pentru speranța care este dată Bisericii, nu speranța perfecțiunii umane, ci speranța de a fi socotiți vrednici să ajungem, împreună cu Învățătorul, la glorie, onoare și nemurire — natura divină.

Acestea sunt doar speranțe, doar perspective. Noi nu vedem lucrurile glorioase în sine. Avem doar Cuvântul Domnului în privința lor. Renunțăm la speranța pământească pentru cea cerească. Aceștia concepuți de Spirit sfânt sunt numiți Noi Creaturi. Și aceste Noi Creaturi trebuie să trăiască, nu după carne, ci după Spirit. Adică, ei nu trebuie să se supună dictatelor cărnii, ci acelora ale Spiritului sfânt al lui Dumnezeu.

MIJLOACE DE CREȘTERE SPIRITUALĂ

Acest Spirit sfânt la care ei trebuie să se supună îl primesc în câteva moduri. La început îl primesc prin concepere și este o influență venită direct de la Dumnezeu. Această creatură spirituală, astfel începută, trebuie să crească în har, cunoștință și iubire — să crească în Cristos și într-o deplină dezvoltare în Corpul lui Cristos. Și această Nouă Creatură trebuie să se hrănească din Cuvântul lui Dumnezeu. Nu numai să folosească acest Cuvânt al lui Dumnezeu, ci și să meargă la Tatăl în rugăciune și să observe providențele Sale. Ea poate chiar învăța unele lucruri din nereușite și din disciplinarea ocazionată de aceste nereușite.

Aceste Noi Creaturi trebuie astfel să-și demonstreze loialitatea inimii, încrederea în Dumnezeu, în toate aceste chestiuni. Și dacă ele fac aceasta până la sfârșitul călătoriei, în cele din urmă vor domni în Împărăția glorioasă a lui Mesia. Și cei care vor primi răsplata comoștenirii cu Domnul, vor fi cei care își vor fi dovedit loialitatea chiar până la moarte.

Marea Căpetenie a Mântuirii noastre a fost Primul căruia I s-a dat această ocazie. El a fost găsit credincios. Și-a dat viața în ascultare de voința Tatălui. Experiențele Sale au fost paharul pe care I l-a turnat Tatăl. În toate împrejurările, cuvintele ființei Sale interioare au fost: Desfătarea mea este să fac plăcerea Ta Dumnezeul meu. Și legea Ta este înăuntrul inimii mele”. Acesta este cursul care trebuie urmat de către toți cei care vor ajunge la aceeași țintă ca și Cristos și vor fi comoștenitori cu El în Împărăția Sa.

Un comoștenitor este unul care moștenește împreună, are parte de moștenire cu altul. Tatăl Și-a propus chiar de la început ca acesta să fie, nu numai Capul — Cristos — ci și Biserica, Corpul Său. Cel care L-a cunoscut dinainte pe Isus ne-a cunoscut și pe noi prin Isus.” Apostolul spune că, prin aducerea multor fii la slavă, se cuvenea ca Dumnezeu să desăvârșească pe Căpetenia mântuirii noastre prin suferințe — prin ceea ce a suferit. Și acei fii care vor fi asociați cu El în acea Împărăție glorioasă trebuie și ei să sufere în lucrurile prin care trec. Evrei 2:10; 2 Tim. 2:11, 12.

Printre încercările și dificultățile prin care urmașii Domnului nostru trebuie să treacă sunt atacurile Păcatului și ale lui Satan, amăgirile lumii și slăbiciunea naturii umane. Învățătorul a trecut prin unele din acestea — dar El a fost sfânt, fără vină, nepătat și separat de păcătoși. Noi nu suntem în stare să învingem complet, și astfel avem atribuirea meritului lui Cristos pentru a acoperi lipsurile neintenționate. Pentru Isus n-a fost o astfel de prevedere. Noi care suntem imperfecți și cu neajunsuri avem acest aranjament pentru a putea avea ocazia de a ajunge la această țintă. Orice imperfecțiune pe care o avem este acoperită prin meritul lui Cristos. Astfel am pornit bine în această alergare.

Trebuie nu numai să ne opunem păcatului, dar și să ne depunem drepturile. Trebuie să socotim răpirea bunurilor noastre ca o bucurie, știind că încercările noastre, primite corect, lucrează pentru noi o greutate nespus de mare și veșnică de slavă. Dacă cineva ar fi intimidat de pierderea numelui sau faimei sau a câte altele, el n-ar avea un spirit corect și n-ar putea fi clasificat ca învingător.

DOUĂ CLASE DE NECREDINCIOȘI

I-am descris pe cei credincioși — cei care umblă în urmele Răscumpărătorului până la sfârșit. Dar mai sunt încă două clase. O clasă se întoarce în păcat din nou — după cum spune sf. Petru, ca scroafa spălată s-a întors să se tăvălească iarăși în mocirlă” (2 Petru 2:22). Pentru aceștia nu este prevăzut nimic. Ei au întors în mod clar spatele Legământului lor, și apostolul ne arată că n-a mai rămas nimic pentru aceștia decât negura întunericului”.

Apoi există o altă clasă, care nu s-ar gândi să se întoarcă și să trăiască în acest mod, asemenea porcului, să se tăvălească în păcat. Dar ei sunt reținuți prin frica morții și tot timpul vieții sunt supuși robiei (Evrei 2:15). Le este frică de moartea de sacrificiu. Nu vor exercita suficientă credință și curaj. Nu vor face parte din clasa favorizată, pentru că nu au o îndestulare din caracterul Învățătorului. Și totuși ei nu sunt răi. Ei au o loialitate a inimii. Dacă n-ar fi așa, s-ar întoarce înapoi să se tăvălească în mocirlă, la fel ca cealaltă clasă descrisă.

Domnul vede că aceștia Îl iubesc și că în condiții favorabile ar fi foarte bucuroși să trăiască pentru El. Dar ei trăiesc într-un timp nefavorabil. Și Domnul în marea Sa compasiune nu permite ca ei să piardă totul, ci prevede pentru ei o cale de scăpare. Astfel El permite să vină asupra lor încercări — providența lui Dumnezeu este cea care face aceasta. După cum spune apostolul, îi dă pe mâna Satanei pentru nimicirea cărnii, pentru ca duhul să poată fi mântuit în Ziua Domnului Isus. Dacă profită astfel de experiențele lor, ei pot ajunge în clasa Mulțimii Mari și să aibă natură spirituală. Dar nu vor fi socotiți vrednici de a fi părtași la cea mai înaltă binecuvântare, natura divină.

La un loc în fiecare din aceste două clase nu se ajunge, de obicei, imediat. Oricine este conceput de Spirit sfânt la un moment dat, n-ar putea muri în următorul moment în Moartea a Doua. Există o prea mare diferență între conceperea de spirit și starea păcatului cu voia, ca noi să ne imaginăm că ele ar putea urma strâns una după alta. Ele sunt opuse. Ar fi imposibil să se treacă imediat de la o stare la cealaltă. Astfel, pentru un timp, această clasă prosperă, dar pe măsură ce încercările, dificultățile și persecuțiile care însoțesc viața creștinului vin, ei se depărtează treptat.

CAUZELE EȘECULUI

La aceste clase există un eșec în a trăi conform standardului. În ambele cazuri există o tendință de a merge pe o cale de mijloc — nici să trăiască aproape de Domnul și de cerințele Lui, nici să se depărteze de El. După cum spune apostolul, dacă continuăm să trăim după trup, dacă apucăm pe acea cale a vieții care îi place naturii noastre vechi, putem ști că aceea este calea lată care duce la distrugere. Și astfel, dacă trăim după trup și continuăm să trăim așa, sfârșitul va fi moartea.

Învățăm din Scripturi că Domnul nu va permite ca vreunul care Îl iubește cu adevărat, care este loial în inimă și care doar a făcut un pas greșit, să meargă în Moartea a Doua. Apostolul Ioan spune: Dar dacă cineva îîn Cristosș a păcătuit, avem la Tatăl un Mijlocitor: pe Isus Hristos Cel drept” (1 Ioan 2:1). Acesta să meargă la Tronul Harului, pentru a putea obține milă și ajutor la timp de nevoie. Dar orice pas greșit ar tinde să ne conducă tot mai departe de țel. Întotdeauna trebuie să ne străduim. Moartea celor care trăiesc conform cărnii va fi Moartea a Doua; căci aceste Noi Creaturi au trecut deja de prima moarte. Apostolul spune că noi am trecut din moarte la viață.

Noi, această clasă la care se face referire în text, am primit partea noastră din Sacrificiul lui Cristos, și primind partea noastră n-ar mai rămâne nimic pentru noi, dacă am pierde-o. Și dacă vreunul dintre aceștia își folosește greșit partea, orice moarte de care ar muri ar fi Moartea a Doua. Există doar o singură moarte pentru Noua Creatură; căci ea nu mai poate fi răscumpărată. Orice prevedere este făcută pentru a o ajuta, dar nu este nici o prevedere dacă ia poziția unui păcătos cu voia.

Apostolul spune: Vă îndemn dar, fraților, să aduceți corpurile voastre ca o jertfă vie”. Și aceasta fac cei credincioși — își dau viața. Și aceasta este condiția pe baza căreia ei vor obține marea răsplată a naturii divine!