Vol. 16 Noiembrie-Decembrie 2008 Nr. 1

SPERANȚA VEACULUI EVANGHELIC

„Va da viață veșnică celor care, prin stăruință în bine, caută slavă, cinste și neputrezire.”

Romani 2:7.

R 5371 W. T. 15 decembrie 1913 (pag. 382)

Chemarea acestui Veac Evanghelic este o chemare la slavă, cinste și nemurire. După cum spune apostolul Petru, Dumnezeu „ne-a dat îBisericiiș făgăduințele Lui nespus de mari și scumpe, ca prin ele să vă faceți părtași firii dumnezeiești” (2 Pet. 1:4). Sf. Pavel spune că noi am fost chemați „la o singură nădejde a chemării noastre” — aceasta este Nădejdea pusă în fața noastră. Oare vom primi cu toții această mare răsplată? Nu. Unii vor da înapoi. „Noi însă nu suntem din aceia care dau înapoi spre pierzare, ci din aceia care au credință își perseverează în eaș pentru păstrarea sufletului îa vieților noastreș” (Evr. 10:39). Cei care dau înapoi merg în Moartea a Doua. Pentru ei nu este rezervat nimic altceva decât distrugerea veșnică. Ei vor pieri asemenea animalelor. 2 Pet. 2:12.

Noi am fost răscumpărați din Șeol, mormânt, groapă. Dumnezeu va elibera mai târziu și omenirea și le va da o ocazie să vină la cunoștința Adevărului. Numai o parte relativ mică a fost până acum părtașă Spiritului sfânt. Numai cei concepuți de spirit sunt în stare să vadă aceste lucruri oferite acum; de aceea, „Ferice de ochii voștri că văd și de urechile voastre că aud”. Aceasta este singura clasă cu care Dumnezeu lucrează în prezent — cei care au fost concepuți de Spirit sfânt.

Atât biruitorii cât și „mai mult decât biruitorii”

Dar există o diferență între aceștia care sunt concepuți de Spirit sfânt. Lucrarea fiecărui om va fi încercată „ca prin foc.” Apostolul ne spune că unii vor zidi cu aurul, argintul și pietrele scumpe ale promisiunii divine. El declară că alții vor zidi cu lemn, fân și trestie, și că această clasă din urmă va suferi pierdere, dar va fi mântuită „ca prin foc” (1 Cor. 3:12-15). În cele din urmă numai cei din clasa Fecioarelor Înțelepte, care au copiat caracterul Domnului, vor fi socotiți ca „mai mult decât biruitori”. Cei „mai mult decât biruitori” sunt aceia care intră voluntar în acest sacrificiu de sine, așa cum a făcut Învățătorul. Ceilalți nu vor fi socotiți „mai mult decât biruitori”. „Celui care va birui ... îi voi da stăpânire peste neamuri.” Aceștia sunt mai mult decât doar biruitori — aceștia care devin Preoțime Împărătească. Aceștia sunt cei care vor moșteni nemurirea, care vor primi cea mai înaltă binecuvântare.

Vedem două clase aduse în atenția noastră în Apocalipsa 7:4, 9. În prima clasă sunt douăsprezece mii din fiecare dintre cele douăsprezece seminții ale lui Israel — o sută patruzeci și patru de mii în total. Aceștia sunt cei care „urmează pe Miel oriunde merge”. Aceștia sunt cei care vor sta cu Mielul pe Muntele Sionului și care vor sta cu El pe Tronul Său. Toți din diferitele seminții ale lui Israel care au fost vrednici la Prima Venire au fost primiți și li s-a dat conceperea Spiritului sfânt la Cincizecime. Dar numărul deplin n-a fost găsit în Israelul natural. „Israel n-a căpătat ce căuta, iar cei aleși au căpătat, pe când ceilalți au fost împietriți.” Rom. 11:7.

În timpul acestui Veac Evanghelic Dumnezeu completează pe cei Aleși, completând numărul care lipsește ca să formeze o sută patruzeci și patru de mii, și alocând unul din locurile vacante fiecăruia dintre cei care intră.

Apostolul spune: „Nu vreau să nu știți taina aceasta: o parte din Israel a căzut într-o ((1114)) împietrire, care va ține până va intra plinătatea neamurilor”. „Salvatorul va veni din Sion și va îndepărta nelegiuirile de la Iacov”, poporul meu (Rom. 11:25, 26). Salvatorul este Cristos Capul și Biserica Trupul Său. Și acest Salvator va fi Cel care va binecuvânta pe toți cei care devin israeliți.

Imaginea din Apocalipsa 7:9 ne arată Mulțimea cea Mare. Și citim că Ioan a văzut o mulțime mare, din toate neamurile, semințiile, popoarele și limbile — nu un număr ales, nu un număr fix, ci unul pe care nimeni nu-l putea număra, fiind un număr pe care nimeni nu-l cunoaște. În tratamentul pe care trebuie să-l suporte, este arătat că aceștia trebuie să-și spele hainele în sângele Mielului și vor sta înaintea Tronului, în loc de a sta pe tron. Ei vor avea viață veșnică, dar nu nemurire. Numai Turma Mică, clasa Miresei, va avea nemurirea. Clasa Miresei va fi socotită vrednică să scape de necazul care vine peste lume. Ei își vor păstra hainele nepătate de lume. Dacă apare o pată sau o încrețitură, ei merg imediat la Tronul Harului ceresc și găsesc milă și ajutor și curățire la timp de nevoie.

Două clase în biserică

Astfel vedem că vor fi două clase — Turma Mică și Mulțimea cea Mare. Toți aceștia au fost simbolizați prin întâii-născuți ai Israelului, care au fost cruțați, sau peste care s-a trecut, în noaptea când Israel a părăsit Egiptul. Deci toți aceștia vor face parte din Biserica Întâilor-născuți. Dar o parte dintre aceștia vor ajunge la natura divină ca Mireasa lui Cristos, iar cealaltă parte vor ajunge la viața veșnică, asemănătoare cu aceea pe care o au îngerii.

La început numai Tatăl a avut nemurirea. Primul conceput de Tatăl a fost Logosul. El a fost Începutul Creației lui Dumnezeu, Întâiul-născut dintre toate creaturile, prin care au fost făcute toate lucrurile care sunt făcute. Sf. Ioan ne spune că „La început era Logosul și Logosul era cu Dumnezeu și Logosul era un dumnezeu. ... Toate au fost făcute prin El și nimic din ce a fost făcut, n-a fost făcut fără El”. De aici înțelegem că îngerii, stăpânirile și puterile, heruvimii și serafimii, precum și omul, toate sunt creațiile directe ale acestui Logos, deși nu prin puterea Sa proprie.

Toate lucrurile sunt de la Tatăl și toate lucrurile sunt prin Fiul, și noi prin El. În primul rând Iehova este de natură divină; în al doilea rând Domnul nostru Isus; și în al treilea rând Biserica, Soția Mielului, va fi de natură divină. Mulțimea Mare va fi pe plan spiritual, pentru că sunt concepuți de Spirit.