CELE „ȘAPTE TIMPURI” DE PEDEAPSĂ A LUI ISRAEL, O BINECUVÂNTARE

R 5721 W. T. 1 iulie 1915 (pag. 203-204)

Întrebare — Dacă pedeapsa pentru sângele drept curs începând din zilele lui Abel până în zilele Domnului nostru a căzut asupra evreilor în anul 70 d. Cr., cum putem explica pedepsele prin care au trecut ei de-a lungul Veacului Evanghelic?

Răspuns — Știm desigur că evreii, la moartea Domnului nostru pricinuită de ei, au spus: „Sângele Lui să fie asupra noastră și asupra copiilor noștri!” (Mat. 27:25). Ei nu numai că au vrut ca ei să poarte personal responsabilitatea pentru moartea lui Isus, ci și-au exprimat dorința ca și urmașii lor să o poarte. Fără îndoială Dumnezeu, cu preștiința Sa despre ceea ce va face acest popor, cât și despre starea generală a inimii lor, a prevăzut de la început în plan cele „Șapte timpuri” de dizgrație a lor. El a făcut ca acest lucru să fie consemnat de Moise în cartea Leviticului (26:18-45). Dumnezeu a declarat acolo că dacă israeliții nu se vor pocăi de încălcarea împotriva Legământului lor și dacă pedepsele Sale repetate nu vor reuși să-i reformeze, El va aduce asupra lor „Șapte timpuri” de pedeapsă și disciplină.

În cronologia biblică, un „timp” este un an simbolic. După calculul evreilor fiecare an era compus din 360 de zile; ca atare, când este folosit simbolic, fiecare an ar însemna 360 de ani, iar șapte asemenea ani simbolici ar fi o perioadă de 2520 de ani literali. Aceste Șapte Timpuri, sau șapte ani simbolici, au început în 606 î. Cr., la distrugerea Ierusalimului și la ducerea întregii națiuni în Babilon, când au început cei 70 de ani de pustiire a țării (Ier. 25:8-12; 2 Cron. 36:14-22), și de atunci încoace a continuat, înțelegem noi, până cam la 21 septembrie anul trecut.

În timpul acestei lungi perioade de strâmtorare asupra lui Israel, Domnul a dat o ocazie Neamurilor să arate ce pot face ei în privința guvernării lumii. Dumnezeu a declarat că pe parcursul acestor „Timpuri” El va lucra foarte diferit de cum a lucrat mai înainte cu poporul Său de legământ. El va umbla contrar lor și îi va împrăștia printre păgâni (neamuri); și ei vor fi sub dominația dușmanilor lor etc. Este un fapt istoric că de atunci evreii au fost într-adevăr asupriți de alte națiuni, „fără împărat”, în deplină armonie cu ceea ce a prezis Domnul. Această experiență a fost pentru Israel atât favorabilă cât și nefavorabilă. N-a fost numai o pedeapsă pentru păcatele lor. A fost o experiență pe care Domnul le-a dat-o pentru binele lor.

((517))

„PÂNĂ CÂND N-AM FOST ADÂNC MÂHNIT, RĂTĂCEAM” ( PS. 119:67 )

Pe parcursul celor „Șapte Timpuri”, evreii au avut strâmtorare și disciplinare severă. Tot poporul lui Dumnezeu, din oricare veac, a avut nevoie de pedepse pentru corectarea și dezvoltarea lor, unii mai mult iar alții mai puțin. Dumnezeu spune Israelului Spiritual: „Căci care este fiul pe care nu-l disciplinează tatăl? Dar dacă sunteți scutiți de disciplinare, de care toți au parte, sunteți niște copii nelegitimi, iar nu fii” (Evr. 12:7-8). Așa a fost și cu Casa Servilor, Israelul natural. Pentru că ei erau poporul de legământ al lui Dumnezeu, de aceea El a lucrat cu ei; și într-adevăr le-a dat în acești 2520 de ani experiențe care se vor dovedi favorabile pentru aceia dintre ei care vor înclina să facă bine. Acele experiențe amare s-au dovedit așa de favorabile, încât atunci când a venit Isus, ei, ca popor, erau cei mai sfinți din lume; și atunci ei suferiseră numai o mică parte din aceste „Șapte Timpuri”.

Astfel aflăm că propovăduirea Evangheliei de către Domnul nostru și Apostolii Săi a găsit aproape cinci sute de evrei gata să creadă și să accepte pe Isus ca Mesia. Și curând după aceea, după Rusalii, au fost un număr de câteva mii care au crezut. Ni se spune că aceștia au fost israeliți adevărați în care nu se afla viclenie. Este remarcabil că a existat un număr așa de mare în Israel gata să primească pe Mesia. Nu acesta ar fi fost cazul dacă n-ar fi trecut prin experiențe care să-i disciplineze. Toate aceste experiențe erau astfel încât să-i țină separați de neamuri, să nu se amestece cu nici un popor de pe pământ.

Dacă evreii prosperau sub diferitele guvernăminte — Babilon, Medo-Persia, Grecia și Roma — ei puteau să se amestece cu aceste popoare și să înceteze a mai fi evrei. Și același lucru este adevărat și despre descendenții lor de la prăbușirea lor națională sub Titus, în anul 70 d. Cr. În providența lui Dumnezeu, evreii au continuat să aibă astfel de strâmtorări de-a lungul acestui Veac al Evangheliei, care să-i țină separați de restul lumii; și astfel mințile lor au fost ținute în acea stare de umilință în care ei vor fi cel mai bine pregătiți pentru serviciul Domnului când va veni timpul restabilirii lor complete în favoare.

Gândul nostru este că atunci când va sosi timpul potrivit, israeliții vor fi mai pregătiți pentru Împărăție decât oricare altă națiune. Strâmtorările prin care au trecut, ascultarea lor de Lege etc., i-au pregătit pentru Împărăție. De aceea nu trebuie să considerăm această lungă perioadă a suferinței și strâmtorării lor numai ca strâmtorare, ca pedeapsă. Evreii trebuiau să fie călcați în picioare de neamuri până la sfârșitul deplin al dominației neamurilor, pentru binele lor final.

MAREA READUNARE A LUI ISRAEL

Sf. Pavel ne spune că imediat ce Biserica Evangheliei va fi completă, favoarea lui Dumnezeu se va întoarce la evrei — întoarcere în sens deplin. „O parte din Israel a căzut într-o împietrire, care va ține până va intra plinătatea neamurilor (numărul deplin predestinat al Bisericii care va fi strâns dintre neamuri). Și în felul acesta tot Israelul va fi mântuit, după cum este scris: «Salvatorul (Cristosul, Cap și Corp, Isus și Mireasa Lui) va veni din Sion (Biserica Evangheliei glorificată, Sionul spiritual), și va îndepărta nelegiuirile de la Iacov (Israelul Natural). Acesta va fi legământul Meu pentru ei, când le voi șterge păcatele»”. Rom. 11:1-33.

Domnul a intenționat să îndepărteze toate păcatele — păcatele lui Israel, păcatele celor care vor constitui Biserica Evangheliei și păcatele întregii lumi. Pentru această cauză S-a arătat Cristos, pentru această cauză a murit El. Această ștergere sau înlăturare a păcatelor lumii va progresa în măsura în care fiecare va recunoaște darul Ceresc de iertare și va asculta de acel Guvern.

Evreii ortodocși, cei care încă țin la învățăturile Legii și Profeților, și au credință în Dumnezeu, vor fi primii care vor primi binecuvântările Noului Veac. „În ce privește Evanghelia, ei sunt vrăjmași, spre binele vostru (Biserica); dar în ce privește alegerea (alegerea naturală), sunt iubiți din cauza părinților lor” (vers 28). Deci, această stare de strâmtorare în care evreii au fost de-a lungul Veacului Evanghelic, pe lângă înlăturarea națiunii lor în anul 70 d. Cr., a fost într-adevăr o favoare de la Dumnezeu. Toată strâmtorarea prin care acest popor a trecut pe parcursul celor „Șapte Timpuri” de pedeapsă se va găsi în final că a fost spre avantajul lor, pregătindu-i pentru binecuvântările Împărăției lui Mesia. Biserica va fi prima în Împărăție, apoi va fi Israelul natural cu Vrednicii din Vechime în fruntea lor. Ulterior toate națiunile vor veni în favoarea și binecuvântarea divină, devenind membri ai lui Israel. Toți vor fi binecuvântați prin Domnul și Mântuitorul nostru Isus Cristos.

((518))

„UȘA” PROBABIL ÎNCĂ NU ESTE ÎNCHISĂ

Întrebare — Ar fi vreo perspectivă pentru cel care se consacră acum să fie din clasa „Mireasă”, sau Chemarea a încetat deja?

Răspuns — Noi facem o distincție între sfârșitul Chemării Publice și închiderea ușii. Înțelegem că Chemarea publică s-a sfârșit când un număr suficient au fost invitați și au acceptat invitația — în 1881. Dar pentru aceștia care sunt invitați și acceptați trebuia să mai fie o încercare. Numai cei care îndură cu loialitate până la sfârșit vor fi în final socotiți ca victorioși. Alții, nedovedindu-se pe deplin loiali Legământului lor în viața de toate zilele, vor fi cu timpul șterși de pe listă, ceea ce înseamnă că nu au alergat cu credință. Aceasta va face încontinuu locuri libere care trebuie să fie ocupate. Dar o astfel de ocupare a locurilor libere nu necesită o nouă Chemare, ci doar o permisiune ca unul să intre când altul iese.

Gândul nostru este că un mare număr care s-au consacrat înainte de 1881 n-au reușit să „facă bine”. Gândul nostru este că sunteți încă în timpul când să vă consacrați, având toate motivele să sperați că vă puteți întări chemarea și alegerea prin credincioșie zeloasă în sacrificarea intereselor pământești în favoarea celor Cerești.

În orice caz, cel mai înțelept lucru pentru oricare dintre noi ar fi să ne predăm în întregime Domnului, imediat ce ne dăm seama de imperfecțiunea noastră și de îndestularea Domnului. Noi trebuie să fim bucuroși a-L avea pe El ca Îngrijitorul nostru, indiferent ce răsplată ne va da. Trebuie să fim siguri că un Împărat atât de mare și atât de generos ca Dumnezeu va da daruri bune tuturor celor ce sunt ai Lui. Cu alte cuvinte, după ce Turma Mică va fi completă, Domnul va fi bucuros să binecuvânteze într-un alt mod și pe alții care au spiritul ascultării și al sacrificiului.