PREDICA DE LA RUSALII A SF. PETRU

Fapte 2:21-39

> Semnificația Rusaliilor — Vorbirea în alte limbi — Explicația acesteia dată de Sf. Petru — David nu s-a înălțat la cer — El nu vorbea despre sine, ci vorbea profetic despre învierea lui Isus — Străpunși în inimă —Alte expresii figurative — Nimeni nu va fi mântuit prin ignoranță chiar dacă Isus a murit pentru toți.

„Oricine va chema numele Domnului va fi mântuit.” Fapte 2:21.

R5831 1 ianuarie 1916 (pag. 14-15)

Lecția de astăzi este un studiu biblic foarte interesant, fiindcă acoperă o sferă largă a Adevărului. Apostolii, în armonie cu instrucțiunile lui Isus, așteptaseră în odaia de sus după binecuvântarea de la Rusalii, fiind necesară pentru calificarea lor înainte de a-și începe marea lucrare ca reprezentanți și purtători de cuvânt ai lui Isus și ai lui Iehova. Ea a venit în a cincizecea zi după învierea lui Isus, în armonie cu tipul. Lev. 23:15-21; 1 Cor. 15:20.

Apostolii au primit conceperea Spiritului sfânt și cu ea anumite manifestări exterioare ale unei puteri miraculoase, care la rândul lor au fost privilegiați să o transmită tuturor credincioșilor prin punerea mâinilor. Aceste „daruri ale Spiritului” speciale au fost în mod evident intenționate să ajute la stabilirea Bisericii și să-i marcheze pe apostoli ca reprezentanți speciali ai lui Dumnezeu. Aceștia erau numai unsprezece la număr, până când Sf. Pavel a fost primit de Domnul și a devenit „cu nimic mai prejos decât cei mai înălțați dintre apostoli” (2 Cor. 12:11). Noi îi avem pe acești apostoli încă cu noi, reprezentați prin învățăturile lor.

Deși mai târziu anumiți episcopi ai Bisericii au pretins că și ei sunt apostoli, conform Bibliei ei n-au avut niciodată autoritate, niciodată n-au fost în stare să transmită darurile miraculoase, iar Isus se referă la ei spunând că pretind pe nedrept autoritatea pe care nu o au (Apoc. 2:2). Odată cu moartea apostolilor și cu moartea celor cărora ei le încredințaseră darurile lor, toate aceste daruri au încetat din necesitate, fiind înlocuite cu roadele Spiritului, dezvoltate prin cunoștință, credință și ascultare.

O PRIVIRE SINOPTICĂ ASUPRA PREDICII SF. PETRU

Cei unsprezece apostoli, exercitându-și darul limbilor, au început să vorbească mulțimii de evrei adunați care veniseră să se închine la Ierusalim — nu numai rezidenți ai Palestinei, ci mii, din toate părțile lumii, adunați la Ierusalim în acea perioadă în armonie cu cerințele Legii, să se închine Domnului. După îmbrăcămintea lor etc., apostolii au fost recunoscuți că erau galileeni. Mare uimire a fost manifestată când au fost auziți vorbind în diferitele limbi ale diferitelor neamuri. La început au crezut că erau beți și scoteau numai sunete ciudate; dar imediat mulțimea a început să se adune în jurul apostolilor auzindu-i că vorbesc propria lor limbă. Aceasta nu numai că a atras atenția asupra apostolilor, dar și a manifestat puterea divină și a făcut Mesajul lor cu atât mai impresionant.

Esența propovăduirii a fost că Isus, care fusese răstignit, înviase dintre morți și-Și revărsase acum puterea miraculoasă asupra urmașilor Săi. Aceasta a dus la menționarea profeției lui David care a prezis învierea lui Mesia, zicând, „Căci nu vei lăsa sufletul Meu Locuinței Morților (Sheol)” — Hades (Ps. 16:10; Fapte 2:27). Apostolii au arătat că aceasta s-a împlinit cu Isus, prin aceea că Dumnezeu L-a înviat dintre morți; dar că nu s-a împlinit cu profetul David, care, dimpotrivă, era mort încă în mormântul lui, așteptând învierea. David, ca profet, doar prezisese învierea lui Isus.

Propovăduirea a continuat cu diferite detalii, explicând dreptatea lui Isus, frumusețile învățăturilor Sale, răutatea celor care-L răstigniseră fără pricină, și arătând cum toată națiunea lui Israel era vinovată înaintea lui Dumnezeu, pentru că ei ca popor erau obligați prin Legământul Legii lor și acțiunea oficialităților lor adusese condamnare și vină asupra întregului popor. Trei mii au crezut. Cazul a fost atât de clar și ei au fost străpunși la inimă — și-au dat seama că Isus era Fiul lui Dumnezeu și că răstig-nindu-L se comisese o mare nelegiuire. Ei au strigat cu teamă și tristețe, „Ce să facem?” Răspunsul a fost, „Pocăiți-vă” — Dumnezeu este îndurător; El vă va ierta. Explicându-le mai departe, li s-a spus că ei și conducătorii lor făcuseră această faptă rea în ignoranță și că Dumnezeu foarte îndurător îi va ierta pe aceia care-și vor recunoaște păcatul și vor apela la El după iertare. Așa au făcut; au făcut o consacrare a vieții lor pentru Dumnezeu și au devenit urmași ai lui Isus.

FAVOAREA DIVINĂ SE ÎNTOARCE LA ISRAEL

Biblia declară că poporul evreu, fiindcă L-a respins pe Mesia, a fost îndepărtat din favoarea lui Dumnezeu. Cu toate acestea, a sosit timpul când vor fi iarăși aduși în favoarea lui Dumnezeu. Ei au fost legați la ochi timp de mai bine de optsprezece secole, ca și lumea în general. Numai puțini au ochii înțelegerii deschiși să vadă Adevărul în privința acestor lucruri. Sf. Pavel previne aceasta, zicând, „dumnezeul veacului acestuia a orbit gândurile celor necredincioși”. 2 Cor. 4:4.

Dar prin profet, Dumnezeu ne-a asigurat că la timpul cuvenit toți ochii orbi vor fi deschiși și toate urechile surde vor fi destupate (Is. 35:5). Mai întâi pentru evrei, apoi pentru neamuri, va veni în cele din urmă o cunoștință deplină a harului lui Dumnezeu prin Cristos. De ei va depinde atunci să accepte sau să respingă cu bună știință. Cei care vor respinge vor fi răi într-un sens în care nici unul din lume nu este rău astăzi, deoarece faptele lor rele se bazează în mare măsură pe ignoranță și superstiție. Când vor fi aduși la lumina deplină, crisis-ul sau judecata lor, va fi pentru viață veșnică dacă vor accepta și se vor supune Domnului, sau pentru moarte veșnică dacă vor păcătui împotriva luminii și vor respinge lumina și posibilitatea din acea zi Milenară binecuvântată.

((330))

Referitor la evrei în timpul acela viitor este scris că vor privi pe Acela pe care L-au străpuns și-L vor plânge; și că atunci Domnul va turna peste ei spiritul rugăciunii și cererii (Zaharia 12:8-10). Dar acea întoarcere a favorii la Israelul natural nu va veni până când se va completa întâi Israelul spiritual. Studenții Bibliei cred că noi ne aflăm acum în zorile Noii Dispensații, că în curând clasa Bisericii va fi completată și glorificată cu Mântuitorul în Împărăția Sa, și că atunci, de atunci încolo, îndurarea lui Dumnezeu va începe să opereze iarăși față de evrei. Aceasta pare să fie învățătura clară a Sf. Pavel în Romani 11:25-32.

BLESTEMUL VA FI ÎNDEPĂRTAT

Un alt punct de importanță specială în lecție este că Iadul în care a mers Isus n-a fost un Iad de foc, ci mormântul, starea morții. Dumnezeu nu L-a înviat din Foc, ci L-a înviat dintre morți. Trebuie să reținem că același cuvânt — Iad, Sheol, Hades — este folosit în Biblie în privința întregii omeniri. Toți cei buni și cei răi — tineri și bătrâni, bărbați și femei, din fiecare popor — coboară în Iadul biblic; și conform Bibliei dorm acolo, așteptând Dimineața învierii și trezirea tuturor morților — „fiecare la rândul lui” — nu toți deodată. 1 Cor. 15:23.

Biblia prezintă că acum noi suntem în timpul nopții, în care Satan este „prințul acestei lumi”, iar Păcatul și Moartea domnesc. Dar ea înfățișează Noua Dispensație a Împărăției lui Mesia ca aurora glorioasă a Zilei Noi de binecuvântare pentru omenire, în care blestemul păcatului și morții vor fi îndepărtate și binecuvântarea Domnului prin Împărăția lui Mesia se va extinde la fiecare membru al rasei, dându-le tuturor o ocazie de viață veșnică. Aceasta nu va fi aceeași ocazie care-i este acordată Bisericii în prezent — nu va fi o ocazie de glorie, onoare și nemurire pe plan spiritual cum are Biserica — ci o ocazie de a se întoarce la perfecțiune umană, la tot ceea ce a fost pierdut în Eden și a fost răscumpărat la Calvar.

Aici remarcăm frumusețea versetului 21 — textul nostru de bază. Moartea lui Isus garantează că toți aceia care vor chema pe Domnul în sinceritate de inimă vor fi mântuiți din păcat și moarte. Garantează că toți vor fi aduși la condiția în care vor înțelege în măsură suficientă pentru a dori să ceară această binecuvântare. Păgânii, majoritatea oamenilor din țările civilizate și evreii n-au astfel de ureche de auzit acum. Numai puțini din fiecare popor au primit deocamdată această binecuvântare. Numai aceștia, aduși iarăși în relație cu Dumnezeu, au fost deocamdată salvați din starea lor de înstrăinare; iar ei urmează să fie în final mântuiți în întâia înviere, la glorie, onoare, nemurire și o parte în Împărăția lui Mesia. Prin aceștia, binecuvântarea luminii, cunoștinței și influențelor înălțătoare va ajunge în cele din urmă la fiecare membru al rasei, ca să le acorde tuturor o ocazie de viață veșnică într-un Eden mondial.