SPERANȚA, UN REZULTAT AL ÎNCREDERII

„Deci să nu părăsiți încrederea voastră, care are o mare răsplătire. Căci aveți nevoie de răbdare, pentru ca, împlinind voia lui Dumnezeu, să puteți primi făgăduința.” Evrei 10:35,36.

R5594 W. T. 15 decembrie 1914 (pag. 375-378)

Încrederea este un alt cuvânt pentru siguranță. Gândul apostolului este deci, nu părăsiți credința voastră, nu părăsiți siguranța voastră care are o mare răsplătire. Uneori ni se pare ciudat ca Dumnezeu să-Și propună să răsplătească credința mai degrabă decât faptele. Desigur că aproape toți am fi făcut un plan care să spună, te voi răsplăti după ceea ce poți realiza.

((740))

Dar Dumnezeu a declarat că El ne va răsplăti după credința noastră, încrederea noastră, onestitatea noastră, sinceritatea noastră. În condițiile prezente Dumnezeu nu poate face nimic cu un om necinstit. În timpul Veacului Milenar cei din această clasă vor primi loviturile necesare — tocmai de ceea ce au nevoie — ca să-i aducă așa cum se cuvine în acord cu dreptatea. Dar acum Dumnezeu îi cheamă numai pe acei cu inima onestă.

Când mergem la Biblie și o avem clar în fața noastră, când ochii noștri sunt unși cu Spiritul sfânt și vedem în lucrurile adânci ale lui Dumnezeu, aflăm că El are un Plan mare, minunat. Când Împărăția Sa va fi stabilită, atunci toate familiile pământului vor fi binecuvântate și lumina cunoștinței gloriei lui Dumnezeu va umple tot pământul. Nimeni nu va trebui să spună altuia, cunoaște pe Domnul, pentru că toți Îl vor cunoaște de la cel mai mic până la cel mai mare. Ieremia 31:34.

Dumnezeu încă nu lucrează cu lumea, ci lucrează numai cu puțini. A fost un timp când El a lucrat numai cu Israelul tipic. Apoi, începând cu Domnul nostru Isus, care a ținut Legea pe care israeliții n-au putut-o ține și care a primit binecuvântarea rezultată din Legământul Legii — de atunci Planul lui Dumnezeu a fost, așa cum vedem, să adune din toate națiunile și din toate părțile pământului un popor pentru numele Său, să poarte numele lui Isus, să fie Mireasa, Soția Mielului.

Așa cum o soție este unită cu un soț și poartă numele lui, tot așa această companie este chemată afară din lume să poarte numele lui Cristos. Cuvântul Cristos înseamnă, așa cum știm, Unsul lui Dumnezeu, și include pe Isus, Capul Cristosului, și pe toți membrii Bisericii, care este Corpul Său. Dumnezeu a avut ca scop să aleagă Biserica și El a intenționat ca această alegere să nu fie îndeplinită prin forță, prin constrângere. Dacă cineva s-a gândit că Dumnezeu lucrează cu lumea, acesta a greșit. În Biblie ni se spune că Dumnezeu atrage o clasă, cheamă un popor, ceea ce este un gând foarte diferit. Domnul nostru Isus este marele Păstor al oilor. Oile aud glasul Lui și-L urmează.

Este un privilegiu minunat să devii un membru al Corpului lui Cristos. Dumnezeu nu forțează pe nimeni să devină un astfel de membru. Ce ciudat ar fi ca noi să gândim că El a spus, dacă nu deveniți membri ai clasei Mireasă veți merge în chinul veșnic! Nu, dragi frați, El pune înaintea noastră măreția Planului Divin, pentru ca văzându-l să putem fi dornici să devenim moștenitori ai lui Dumnezeu și împreună moștenitori cu Isus Cristos, Domnul nostru. Acesta este pus înaintea noastră în Biblie ca un mare Premiu, „un Mărgăritar de mare preț”. Dacă noi nu dorim să venim sub invitația dată, atunci nu trebuie să venim deloc.

O inimă onestă — O minte dispusă

Ne amintim că apostolul declară că Neamurile s-au bucurat că au fost socotite demne să audă (Fapt. 13:48). Ne dăm noi seama ce onoare este că Dumnezeu ne-a invitat să auzim Mesajul Său? Este o mare onoare, după înțelegerea noastră. Singurul lucru care este baza favorii lui Dumnezeu este sinceritatea. Sunt oameni care se nasc necinstiți, se nasc nesinceri. Mesajul n-a fost niciodată intenționat de Dumnezeu pentru o minte necinstită.

Există ceva la cel necinstit, nesincer, înfumurat, care-l va face să apuce pe un drum greșit. Ne gândim la un domn — un om bine educat, un inginer. Era bine echilibrat mintal și putea vorbi despre orice subiect. Într-o zi i-am spus ceva despre Planul Divin și despre chemarea Bisericii. El a replicat: „Ei bine, nu doresc să am nimic de-a face cu aceasta. Nu doresc să mi se ierte păcatele; doresc să suport pedeapsa propriilor păcate. Dacă alți oameni se vor descurca, și eu mă voi descurca”.

Isus a spus că dacă cineva vrea să-I primească Mesajul, trebuie să-l primească așa cum îl primește un copilaș — în felul acela curat, simplu în care un copilaș ar primi un mesaj. Este natural pentru un copilaș să fie plin de încredere. Cât de adesea auzim copilașii spunând: „Tatăl meu poate face orice! Tatăl meu spune așa și așa”. Și așa vrea Tatăl Ceresc să fim, cinstiți, credincioși, plini de încredere în El, încrezându-ne în ceea ce a spus El, fără să ne îndoim. El vrea să-I fim credincioși Lui.

„Deci să nu părăsiți încrederea voastră”, spune apostolul. El le spunea creștinilor evrei că ei aveau o bună măsură de încredere. Ei făcuseră o lucrare bună. Suportaseră greutatea în diferite feluri, în parte în timp ce fuseseră făcuți o priveliște și în parte în timp ce fuseseră tovarășii celor tratați astfel. Apostolul a continuat spunând că Dumnezeu nu era nedrept să uite lucrarea dragostei lor.

O probă puternică a loialității

Dar, dragi frați, nu este destul să facem o consacrare bună; nu este destul că un timp luptăm o luptă bună. Nu, într-adevăr! Dumnezeu nu primește în Împărăție pe acei care au fost odată credincioși. El dorește să-i aibă pe acei care au fost o dată credincioși, care au fost după aceea credincioși, care sunt întotdeauna credincioși! El dorește să aibă în clasa Împărăției pe acei în care El se poate încrede fără rezervă, pe acei cărora le poate da în siguranță gloria, onoarea și nemurirea pe care le-a promis celor credincioși. Și înainte ca ei să primească această înaltă răsplată și înălțare, ei trebuie să fie în amănunțime încercați și verificați. Vedem caracterul rațional al acestui aranjament în fiecare amănunt. Dacă „El ne-a chemat să obținem gloria Domnului nostru Isus Hristos”, El așteaptă ca noi să fim găsiți demni de această ((741)) onoare — nu înseamnă că noi am putea face ceva ca să ne facă demni de așa mare înălțare, nu înseamnă că noi am merita-o prin noi înșine, dar El așteaptă ca noi să fim adevărați învingători și să dezvoltăm caracterul necesar pentru o poziție așa de înaltă de responsabilitate și glorie.

I-ai dat slavă lui Dumnezeu în toate afacerile vieții tale, în măsura succesului pe care l-ai avut în serviciul Său, sau adeseori ți-ai dat slava ție însuți? Aceasta este o întrebare bună pe care fiecare din copiii Domnului să și-o pună sieși. Noi știm că n-am meritat nici o slavă în legătură cu ceea ce avem sau cu ceea ce am realizat. Dacă cineva a încercat să-și dea slava sieși, el a luat slava de la Domnul. Noi trebuie să fim așa de loiali încât prezentând Adevărul altora vom spune: „Acesta nu este Planul meu. Eu sunt bucuros să-ți spun orice știu despre el, dar nu este făcut de om. Este Planul lui Dumnezeu”.

Așa deci, să ne amintim porunca apostolului: „Să nu părăsiți încrederea voastră”. Ce încredere trebuie să avem noi? Încredere în Dumnezeu. În cine altul poate fi pusă încrederea noastră? Mulți din lume n-au încredere decât în ei înșiși. Alții își pun încrederea în ceva erou pământesc. Un om spune: eu am încredere în Regele George; îl voi urma pe el până la moarte. Un alt om spune: eu am încredere deplină în Kaiserul Wilhelm; îl voi urma oriunde mă va conduce. Un al treilea declară: eu am încredere mare în președintele Wilson. Ce știe președintele Wilson sau oricare din acești conducători despre viitor? Nimeni în afară de Dumnezeu și de Cel care Îi execută voia nu știe cu certitudine, decât în măsura în care Dumnezeu a văzut potrivit să-Și descopere scopurile.

Noi, ca popor al Domnului, privim în sus și vedem în cer minunile Creatorului nostru și spunem: ce mare este Dumnezeul nostru! Apoi, când ne uităm la noi înșine și găsim cât de minunat suntem făcuți de către Creatorul nostru, așa încât prin gândire, prin puterea minții, putem să mișcăm diferitele părți ale corpului — mâinile, picioarele, ochii — o, spunem noi, aceasta este cea mai minunată mașină din toată lumea! Și astfel ne face să exclamăm: desigur acest mare Dumnezeu, Dumnezeul nostru, Tatăl nostru, vrea să ne spună nouă, poporul Său, care-L iubește și dorește să-I cunoască voia, care este voia Sa! El trebuie să aibă un Plan bun; pentru că El este înțelept, El este iubitor, El este drept.

Încredere în măsura cunoștinței

Și astfel am găsit Biblia noastră veche, care poate a stat mult timp acoperită cu praf, și am studiat despre Dreptatea, Înțelepciunea, Iubirea și Puterea lui Dumnezeu. Și am învățat să avem încredere în acea dragă Carte veche, pentru că Mesajul ei este așa de consistent, așa de rațional, așa de iubitor. Biblia explică de ce a venit în lume boala, necazul și durerea. Ea ne informează că toate acestea au venit ca rezultat al păcatului și că chiar de la început Dumnezeu a prevăzut căderea și Și-a propus restabilirea neamului omenesc din păcat și moarte. Biblia arată că binecuvântarea tuturor oamenilor va veni când va veni Mesia.

Astfel noi avem încredere în Cuvântul Domnului și în marele Plan prezentat în acel Cuvânt. Și avem încredere că Dumnezeu ne-a invitat să fim împreună moștenitori cu Cristos în Împărăția Sa, că El alege un popor pentru numele Său — cei care își vor mărturisi păcatele, care vor recunoaște că nu sunt mari — cei care vreau, când primesc favoarea lui Dumnezeu, să fie așa de loiali Lui încât sunt gata să-și dea viața.

O, da! Alții își dau viața pentru regii pământești, iar noi avem un Rege al regilor și Domn al domnilor, și dacă nu ne-am putea da viața în loialitate față de El, ce am gândi despre noi! Noi avem un Dumnezeu bun, demn de toată încrederea, și ne încredem în El. În măsura în care avem cunoștință despre Dumnezeu, despre Biblie, în măsura în care am crescut în har, căutând să umblăm pe calea îngustă, în aceeași măsură încrederea noastră se întărește tot mai mult.

Încrederea arată starea inimii

Singura întrebare care rămâne este: Vom fi noi găsiți credincioși? Scripturile declară că Cel care a promis este credincios și că El va face nespus mai mult decât am putea cere sau gândi. El a hotărât că toți cei care vor primi marea binecuvântare vor fi cei care își vor demonstra loialitatea în gradul cel mai deplin. De aceea apostolul ne îndeamnă: „Să nu părăsiți încrederea voastră, care are o mare răsplătire”.

Dumnezeu ne va răsplăti într-o zi încrederea. De ce ne va răsplăti Domnul în mod special încrederea? Motivul este acesta: Încrederea noastră în Dumnezeu reprezintă starea inimii noastre și ea va coborî asemenea unui barometru pe vreme rea dacă ne pierdem credința. Inimile noastre nu pot rămâne în întregime cu Dumnezeu decât dacă suntem tari în credință. Singurele cazuri în care lui Satan îi va fi permis să îndepărteze încrederea poporului lui Dumnezeu vor fi cazurile unora care n-au trăit în conformitate cu lumina avută. Domnul va permite acestora să meargă treptat în întuneric.

Așa că noi trebuie să ne păstrăm neclintită încrederea, pentru că aceasta ne asigură că Dumnezeu este Tatăl nostru. Toți știm ceva despre telegrafia fără fir care este acum folosită într-un fel minunat pe mare și pe uscat. Și aceasta este numai o ilustrație slabă a comunicării fără fir care se menține între creștinul adevărat și Domnul Ceresc. În fiecare împrejurare această încredere, sprijinindu-se pe Domnul, va privi spre El. Va fi o comunicare fără fir între Tatăl și copil.

((742))

Când cei din poporul Domnului se găsesc în dificultate, ei ar trebui să gândească așa: Care este voia Domnului? Ce indică providența Sa? El a spus că toate lucrurile vor lucra împreună pentru binele meu pentru că Îl iubesc pe El; de aceea, având încredere în Dumnezeu, sunt sigur că toate lucrurile vor lucra într-adevăr pentru binele meu. Am credință în Înțelepciunea Lui și în Puterea și Iubirea Lui. El ar fi putut să mă protejeze de această situație dificilă dacă ar fi văzut că așa este cel mai bine. Deci, faptul că o am dovedește că El a văzut că este potrivit s-o permită pentru un motiv înțelept. El a promis că nu va permite să fiu ispitit, încercat, mai mult decât sunt în stare să suport. Deoarece El este credincios, niciodată nu va înceta să țină acea bună făgăduință. Așa deci, nu-mi „voi părăsi încrederea care are o mare răsplătire”.

Încrederea în Dumnezeu va fi încercată

Dacă Dumnezeu ar răsplăti în funcție de fapte, unii din copiii Săi ar primi foarte puțin. Chiar cei mai capabili din poporul lui Dumnezeu nu pot face foarte mult. Noi petrecem o treime din timpul nostru în somn; avem nevoie poate de încă opt ore pentru pregătirea mâncării etc. și avem o mie și unu de lucruri de făcut în cele opt ore rămase. Ce puțin timp avem, la urma urmei, chiar dacă tăiem de pe listă multe lucruri care odată ne-au luat mai mult sau mai puțin timpul! Cei mai inteligenți oameni au foarte puțin timp liber.

Fă tot ce-i posibil și încearcă să observi ce puțin vei putea realiza până la sfârșitul zilei. Gândește-te la acele cinci minute, la acea jumătate de oră etc., și fă socoteala și vezi cât dai zilnic Domnului Dumnezeului tău. Ne temem că fiecare ne-am rușina văzând cât de puțin timp ar fi în total. Și dacă răsplata ar depinde de faptele noastre, sigur ar fi o răsplată foarte mică. Dumnezeu știe și aceea că unii au mai mult timp la dispoziție și alții mai puțin, iar unii au mai mulți talanți și alții mai puțini.

Unii pot să dea de zece ori mai mult decât alții. Cât de mult ți-ar plăcea să faci pentru Domnul? Cât de mult te străduiești să faci pentru Domnul? Aceasta va fi în raport cu încrederea ta în El. Dacă ajungi să ai mai multă încredere în promisiuni, vei încerca tot mai mult să trăiești conform termenilor și condițiilor uceniciei. Dacă ai numai puțină încredere în Domnul, ești asemenea omului căruia i s-a spus că dacă va merge într-un loc va găsi o avere și care a replicat: Este absurd să mă gândesc la așa ceva! Dacă cineva ar spune: În spatele unei perdele într-un anumit colț este ascuns un sac cu aur și oricine va merge acolo după el îl poate lua, ai putea spune fără să greșești că nici două persoane dintr-o sută n-ar merge după el.

Dumnezeu încearcă credința ta, încrederea ta și a noastră. Și, vai, cu cât mai mult valorează aceasta decât toată bogăția lumii! Noi am fost invitați să încercăm pentru marele Premiu. Am spus, da Doamne! Da Doamne! Atunci El a zis: Veți fi credincioși sub condițiile pe care vi le impun? Mă uit să văd cât de credincioși sunteți în fiecare oră, în fiecare minut. Vă voi ocroti de capcanele de pe cale, așa cum vă veți strădui să-Mi vestiți virtuțile; vă voi susține în fiecare încercare. Copiii mei iubiți, vreau să vă dau o mare binecuvântare. Toți ați intrat pe aceeași bază. Ați fi foarte inegali în alergare dacă v-aș lua după aptitudinile voastre naturale. Vă voi judeca după inima voastră și după ceea ce faceți în lucrurile mici. Cine este credincios în lucrurile mici, în puțin, va fi credincios și în cele mai mari. Voi socoti chestiunea în felul acesta. Aceasta este o propunere corectă și exact ce spune Domnul. Dumnezeu are de gând să răsplăteasă mult toată credincioșia.

Natura încercării prezente

Dar există încă o fază a încrederii. Studenții Bibliei din toată lumea au așteptat să se întâmple anumite lucruri; și noi am nădăjduit că timpul Domnului pentru stabilirea Împărăției este aproape, timpul pentru împlinirea rugăciunii „Vie Împărăția Ta”. Am sperat aceasta; dar dacă nu va veni așa de devreme cum am așteptat, ne vom menține totuși tare încrederea.

Nu sunt mulți oameni în lume care speră să moară curând; și numai încrederea noastră ne face pe noi să avem această speranță. Dacă n-am avea o încredere puternică în rezultat, atunci n-am avea dorința să trecem dincolo de văl. Noi vorbim despre încrederea noastră celor ai căror ochii ai înțelegerii au fost luminați să vadă lungimea, lărgimea, înălțimea și adâncimea iubirii Dumnezeului nostru și să știe ceva despre timpurile și sezoanele Planului Tatălui nostru.

Apostolul ne spune: „Dar voi, fraților, nu sunteți în întuneric, pentru ca ziua aceea să vă surprindă ca un hoț. Voi toți sunteți fii ai luminii și fii ai Zilei. Noi nu suntem ai nopții, nici ai întunericului” (1 Tes. 5:4, 5). Dumnezeu a promis că va da copiilor Săi adevărați lumina la timpul stabilit și că ei vor avea bucuria înțelegerii Planului Său la timpul potrivit.

„Ce altceva ar putea El spune
Decât deja ne-a spus?”

Editorul se bucură în aceste experiențe binecuvântate. Chiar dacă timpul schimbării noastre nu va veni în următorii zece ani, ce am putea cere mai mult? Nu suntem noi un popor binecuvântat, fericit? Nu este credincios Dumnezeul nostru? Dacă cineva știe ceva mai bun, să-și însușească. Dacă vreunul dintre voi găsește vreodată ceva mai bun, sperăm că ne va spune. Noi nu cunoaștem ceva nici pe jumătate așa de bun ca ceea ce am găsit în Cuvântul lui Dumnezeu. Cum spune cântarea:

„Dorințele îmi mulțumește
Cum altceva nimic n-o poate face”.

((743))

În ceea ce ne privește, putem spune că dacă Dumnezeu mai are experiențe pentru noi, suntem bucuroși că are; dacă mai avem nevoie de șlefuire, sperăm că El ne-o va face. Dacă trebuie un an să ni se facă șlefuirea necesară, noi dorim să ni se dea acest timp. Sau dacă El dorește ca noi să lucrăm la șlefuirea altora și dacă noi înșine nu ajungem în Împărăție, vom fi bucuroși să se facă voia Lui.

Uneori am întrebat: Câți frați ar fi dispuși să ia o mie de dolari în schimbul a ceea ce știu despre Adevăr? N-am văzut nici o mână ridicată! Cine ar lua zece mii de dolari? Nici unul! Cine ar lua un milion de dolari? Cine ar lua lumea întreagă în schimbul a ceea ce știe despre caracterul divin și despre Planul Divin? Nimeni! Apoi am spus: Nu sunteți o mulțime de mari nemulțumiți, dragi prieteni. Dacă vă simțiți așa de bogați încât n-ați lua nimic în schimb pentru cunoștința voastră despre Dumnezeu, atunci vă simțiți tot atât de bogați ca noi.

Încrederea pierdută

Editorul a știut din fragedă copilărie ce înseamnă să-L numească pe Dumnezeu Tatăl său ceresc, pentru că el a avut părinți creștini. Și apoi, când am avut cincisprezece ani, i-am dat Lui inima noastră și L-am venerat și L-am adorat cu măsura de cunoștință avută. Deși îndoctrinat în direcția calvinistă ca să credem că numai cei Aleși vor ajunge în glorie și că toți nealeșii vor avea parte de chin veșnic, noi am fost obișnuiți să gândim despre noi că eram unul din cei Aleși și să apreciem Iubirea lui Dumnezeu, care s-a îngrijit de mântuirea celor Aleși.

Totuși, câțiva ani mai târziu, rațiunea a început să se impună asupra superstiției. Ne-am întrebat: unde este acest Iad pe care voi îl propovăduiți? Ce știți de fapt despre el? Mărturisindu-ne ignoranța, am mers la învățătorii și la Bătrânii noștri, dar spre uimirea noastră am aflat că nici ei nu știau mai mult decât noi despre el. Atunci ne-am oprit de la propovăduire și am început să ne gândim și să examinăm crezurile. Am găsit că diferența între ele era neînsemnată. Toate aveau aceeași bază de mântuire Cerească pentru cei puțini și chinul veșnic pentru miile de milioane.

Cu cât am cercetat mai mult, cu atât ne-am simțit mai siguri că se făcuse o mare greșeală; că un Dumnezeu adevărat nu putea face un astfel de aranjament cum declarau crezurile noastre. Le-am aruncat pe toate la o parte; și gândind că Biblia era baza tuturor acestora, am aruncat și Biblia cu ele.

Foamea sufletului după Dumnezeu

Dar cunoscându-L odată pe Tatăl nostru Ceresc, n-am putut găsi liniște fără El. Sufletul nostru era flămând după iubirea și grija Sa. Noi încă țineam la marele fapt că Universul nostru are un Creator inteligent, personal, pentru că Înțelepciunea și Puterea Sa erau în fața noastră în fiecare noapte înstelată. Cu cât studiam mai mult anatomia, cu atât eram mai convinși că toată omenirea, da, fiecare creatură, este „înfricoșător și minunat făcută” și că ochiul, urechea, nervii, puterea de mișcare ca răspuns la simpla gândire, nu puteau să fi venit din întâmplare, nu puteau să fi fost dezvoltate de către un dumnezeu natură. Noi am venerat pe Dumnezeul Înțelepciunii și al Puterii și am căutat să știm mai mult despre El, încrezători că-L vom găsi bun.

Lăsați pe seama resurselor creierului nostru, ne-am gândit: este posibil ca alții și noi înșine să posedăm ca daruri ale Creatorului nostru calitățile dreptății și iubirii, pe care le apreciem a fi cele mai înalte din calitățile noastre, și totuși Creatorul să fie lipsit de aceste atribute? Mintea noastră a răspuns: Cu siguranță Cel care a format ochiul să vadă și urechea să audă și Cel care a dat omului calitățile dreptății și iubirii trebuie să posede aceste calități în măsură infinită.

Astfel cu ochii înțelegerii am văzut pe marele Dumnezeu al Universului, infinit în Înțelepciune, Dreptate, Iubire și Putere. Din nou L-am venerat, ne-am bucurat că puteam avea încredere în Dumnezeul nostru și puteam înțelege că El n-a făcut nici Pământul, nici omenirea în zadar, ci că El avea un scop înțelept, drept, iubitor în legătură cu creația noastră.

Încrederea recâștigată

Gândul nostru următor a fost: Nu I-ar plăcea unui Dumnezeu drept și iubitor să facă cunoscute scopurile Sale acelora din creaturile Sale care doresc să-I facă voia? I-ar fi Lui rușine de scopurile Sale? Ar ignora El calitățile minții pe care ni le-a dat? Din nou mintea noastră a răspuns: Poți căuta cu încredere Mesajul lui Dumnezeu către omenire. Gândind că deja examinasem suficient Biblia, ne-am îndreptat atenția spre religiile păgâne, numai ca să le găsim mai puțin raționale în unele privințe, deși mai puțin diavolești decât crezurile noastre. Evident, cele mai inteligente popoare fuseseră seduse cel mai mult de Satan și de doctrinele demonilor, ca să creadă cele mai groaznice lucruri în privința Creatorului și a scopurilor Sale cu privire la creatura Sa umană.

În cele din urmă am hotărât să începem din nou studiul Bibliei, mai întâi asigurându-ne că ochelarii colorați ai crezurilor noastre au fost distruși cu totul și mințile noastre în întregime libere. Treptat, Domnul nostru ne-a condus spre o lumină din ce în ce mai clară asupra Cuvântului Său până când am aflat că baza întregii noastre dificultăți consta în faptul că am urmat minciuna lui Satan spusă mamei Eva în Eden — „Hotărât că nu veți muri”. De atunci înainte toată Biblia a devenit luminoasă, grandioasă, frumoasă, armonioasă; și acum stă ((744)) proeminentă înaintea minții noastre ca și Cuvântul lui Dumnezeu!

Nici o limbă sau pană nu poate spune pacea, bucuria și binecuvântarea pe care o cunoaștere clară a adevăratului Dumnezeu a adus-o în inima și viața noastră. Istoria Înțelepciunii, Dreptății, Puterii și Iubirii lui Dumnezeu satisface pe deplin dorințele minții și inimii noastre. Nu căutăm mai departe. Nu este nimic mai de dorit decât să avem această minunată istorisire mai clară înaintea minții noastre și să apreciem tot mai mult caracterul Divin așa cum este ilustrat prin marele Plan Divin al Veacurilor, pe care Tatăl nostru ceresc îl execută treptat pentru binecuvântarea, mai întâi a Bisericii și apoi a tuturor familiilor pământului.