Vol. 16 Martie-Aprilie 2009 Nr. 3

LOGOSUL FĂCUT TRUP

Ioan 1:1-8 Și Cuvântul a devenit trup și a locuit printre noi.” Vers. 14.

R 5351 W. T. 15 noiembrie 1913 (pag. 346-347)

Studiul nostru de Crăciun este unul dintre cele mai frumoase din toată Biblia. Geneza merge înapoi la începutul lucrurilor pământești; dar această lecție merge înapoi la începutul tuturor începuturilor, când Dumnezeu era singur. Chiar începutul lucrării divine a fost Logosul — ”începutul creației lui Dumnezeu”, ”Cel întâi-născut peste toată creația”. Apoc. 3:14; Col. 1:15.

Logos înseamnă purtător de cuvânt, sau mesager special. Nu numai atât — Logosul n-a fost numai începutul sau Alfa — ci El a fost și sfârșitul, Omega, creației divine, după cum El însuși ne informează (Apoc. 1:11; 21:6). Primului și singurului Fiu conceput al lui Iehova I s-a dat un loc exclusiv, așa încât Ștoate au fost făcute prin El și nimic din ce a fost făcut n-a fost făcut fără el” (vers. 3). Atât de mult L-a onorat Tatăl ca agentul Său în lucrarea de creare, atât în privința îngerilor, cât și a heruvimilor și a oamenilor.

Textul grecesc nu este pe deplin reprezentat în traducerea noastră comună. Tradus corect acesta spune: Logosul a fost cu Dumnezeu și Logosul a fost un dumnezeu; acesta a fost la început cu Dumnezeu”. Aici este prezentată pe deplin maiestatea Răscumpărătorului nostru în starea Sa preumană, și El este arătat în mod clar a fi Fiul, nu Tatăl — a fi un dumnezeu, nu Dumnezeu.

Cuvântul dumnezeu înseamnă puternic; dar există numai un Dumnezeu al cărui nume este Atotputernicul. Sf. Pavel afirmă acest mare adevăr zicând: ȘPentru noi este un singur Dumnezeu: Tatăl, de la care vin toate și pentru care trăim și noi, și un singur Domn: Isus Hristos, prin care sunt toate și prin El și noi” (1 Cor. 8:6). Apostolul mai scrie: Dar vreau să știți că Hristos este Capul oricărui bărbat, că bărbatul este capul femeii și că Dumnezeu este Capul lui Hristos” (1 Cor. 11:3). Acest lucru l-a pretins Isus — nu că El era Tatăl sau Iehova, ci că El era Fiul lui Dumnezeu, care a venit să facă voia Tatălui Său din cer.

Așa-zisa doctrină a Treimii, pusă în Crezul Niceean de împăratul Constantin, în anul 325 d. Cr., a fost cauza a mare parte din confuzia noastră când am studiat Biblia, care nu conține nici cuvântul treime, nici vreo aluzie la ea, cu excepția unui pasaj, pe care toți cercetătorii îl recunosc a fi nelegitim, și anume, 1 Ioan 5:7. Acest pasaj nu se găsește în nici unul din manuscrisele grecești vechi.

Răscumpărătorul n-a fost prefăcut când S-a rugat Tatălui cu strigăte mari și cu lacrimi: Dumnezeul Meu! Dumnezeul Meu!” N-a fost prefăcut nici când i-a spus Mariei după învierea Sa: ”Nu M-am suit la Tatăl Meu și Tatăl vostru, la Dumnezeul Meu și Dumnezeul vostru”. El și-a declarat unitatea cu Tatăl și a dorit ca printre urmașii Săi să predomine o unitate asemănătoare — unitate de spirit, de scop. De aceea S-a rugat pentru Biserica Sa: ”Ca toți să fie una cum și Noi suntem una”. Ioan 17:21-23.

Logosul a devenit trup”

Sf. Pavel ne spune cum Cel care a fost bogat pe planul spiritual, pentru noi S-a făcut sărac, lăsând comoditățile cerești pentru scenele din această lume, întunecate de păcat și moarte (2 Cor. 8:9). Așa ne spune și lecția noastră (Vers. 14). ”și Logosul a devenit trup și a locuit printre noi (și noi am privit slava Lui, slavă ca a unicului Fiu din partea Tatălui), plin de har și de adevăr.” Sf. Pavel întărește aceasta, declarând că Domnul nostru S-a aplecat de la poziția Sa înaltă, a luat chip de rob și a fost găsit la înfățișare ca om, din sămânța lui Avraam (Fil. 2:7, 8; Evr. 2:16). Dar ca nu cumva să înțelegem greșit, că El a devenit om păcătos, suntem feriți prin asigurarea că El a fost Șsfânt, nevinovat, fără pată, despărțit de păcătoși” (Evr. 7:26). De asemenea suntem asigurați că trupul Lui a fost în mod special pregătit, separat și diferit de alții din rasa noastră, care erau toți din tulpina adamică și toți pătați de păcat și de semințele morții. Evr. 10:5-9.

Dar, pe de altă parte, trebuie să ne păzim împotriva ideii că Logosul a rămas ființă spirituală și doar S-a materializat, sau S-a arătat în formă de om. Această idee nescripturală este susținută de mulți și este numită încarnare. îngerii s-au încarnat sau au luat un trup, când s-au materializat din când în când, cum arată Scripturile Vechiului Testament. însuși Domnul nostru S-a încarnat, sau S-a arătat în trup lui Avraam, împreună cu alții; și a vorbit cu Avraam, care nu știa că a primit ființe cerești, luându-i drept oameni, drumeți.

La fel Isus după înviere, S-a arătat în diferite forme în carne. Adică, S-a materializat sau S-a încarnat, cu scopul de a-i învăța pe ucenici anumite lecții, fiindcă după înviere a fost ființă spirituală, așa cum a fost înainte de a fi făcut trup. Ca ființă spirituală a apărut și a dispărut, ușa fiind închisă. Astfel i-a învățat pe ucenici o lecție dublă:

1) Că nu mai era mort, ci înviat

2) Că nu mai era ființă umană, ci spirituală — Șomorât în trup, dar făcut viu în duh”. 1 Pet. 3:18.

O răscumpărare, sau un preț corespunzător

Ca studenți ai Bibliei, învățăm că trebuie să ne străduim, mai serios decât am făcut-o, să stăm aproape de Cuvântul lui Dumnezeu. Omul perfect Adam a păcătuit și a fost condamnat la moarte, și sub legea divină a putut fi răscumpărat numai prin sacrificiul unui om perfect. Legea declară: ”Viață pentru viață, ochi pentru ochi, dinte pentru dinte”. Ca atare, sângele vițeilor și al țapilor nu putea face ispășire pentru păcatul lui Adam, căci ele nu corespundeau. Nu un vițel sau un țap a păcătuit și trebuia să fie răscumpărat, ci un om perfect.

Fiindcă toți din familia umană au fost copii ai lui Adam și părtași la sentința morții sale, de aceea Șnici un om nu poate să răscumpere pe fratele său” (Ps. 49:7). Dumnezeu așa a fixat chestiunea încât Adam și rasa lui nu puteau fi răscumpărați decât prin găsirea unui om perfect care să fie dispus să moară voluntar pentru ei. Fiindcă n-a existat un astfel de om, Dumnezeu a aranjat cu Logosul, singurul Său conceput, ca El să devină om și să fie Răscumpărătorul rasei — al lui Adam și al tuturor copiilor săi.

Dar nici chiar aceasta nu-I putea fi cerut Logosului. De aceea, Tatăl ceresc, după cum arată sf. Pavel, a pus înaintea Fiului Său, Logosul, o mare propunere, și anume, dacă-și va demonstra credința și loialitatea până la măsura de a deveni Răscumpărătorul omului, Tatăl îl va înălța mai mult și-L va face părtaș naturii divine, mult deasupra îngerilor și a oricărui nume care se poate numi (Evr. 12:2; Filip. 2:5-11). Logosul, plin de credință și de ascultare, a acceptat propunerea din inimă, a fost făcut trup, și-a consacrat viața, n-a reținut nimic, a terminat lucrarea la Calvar și a fost înviat din morți de Tatăl, la natură, glorie și onoare cerească.

”Lumina lumii”

Logosul a devenit Isus. Lucrarea lui Isus în trup nu este însă completarea Planului divin, ci numai începutul ei. Moartea Lui constituie baza tuturor binecuvântărilor viitoare pentru Biserică și pentru lume. Potrivit Planului Tatălui, o clasă aleasă urma să fie adunată din Israel și din fiecare națiune ca să fie Biserica lui Cristos, Mireasa Lui, asociați cu El la Tronul, gloria și lucrarea Lui.

Cu completarea Aleșilor, împărăția pentru care ne rugăm, ȘVie împărăția Ta”, va fi stabilită. Satan va fi legat, se va pune capăt la tot ce este rău, orice influență bună și iluminare se vor revărsa, și Cel care a murit pentru lume va deveni Lumina lumii. El n-a fost încă Lumina lumii, ci numai Lumină pentru poporul Său. După cum a declarat sf. Ioan, lumina Lui a strălucit în întuneric și întunericul n-a apreciat-o. La fel lumina Adevărului susținută de Biserica Sa consacrată nu va fi apreciată, atât de tari sunt puterile Prințului întunericului care influențează mințile lumii, care zace încă în Cel Rău. 1 Ioan 5:19.

Dar Prințul Vieții și împărăția Lui vor face ca lumina cunoștinței slavei Lui Dumnezeu să umple tot pământul, după cum apele acoperă marele adânc (Hab. 2:14), așa încât nici unul nu va trebui să-i spună fratelui său, cunoaște pe Domnul, căci toți îl vor cunoaște de la cel mai mic până la cel mai mare (Ier. 31:34). Astfel, potrivit promisiunii Sale, Isus va fi în cele din urmă Șadevărata Lumină care, venind în lume, luminează pe orice om” (vers. 9). Marea masă a omenirii nici n-a văzut și nici n-a auzit despre această Lumină adevărată — nu numai milioanele de păgâni, ci și masele din țările civilizate.

Învierea celor drepți va fi necesară ca să aducă Biserica la glorie și comoștenire cu Domnul ei. Dar învierea celor neîndreptățiți, care include practic toată omenirea, va fi tocmai cu scopul de a le permite să vadă Lumina adevărată, pe care Dumnezeu a dat-o prin singurul Său Fiu și care va fi revărsată larg în timpul împărăției Milenare. Numai cei care vor refuza lumina, preferând întunericul, vor muri în Moartea a Doua.

”Puterea de a deveni fii”

Ioan Botezătorul a fost un mesager trimis să atragă atenția asupra Luminii, dar nu el a fost Lumina. El n-a fost nici măcar unul din clasa Bisericii, despre care Isus a spus: ”Voi sunteți lumina lumii”; căci Ioan Botezătorul n-a continuat să trăiască până la timpul conceperii de Spirit, după sacrificiul Domnului nostru.

Lumea nu L-a recunoscut pe Acela mare care era în mijlocul ei, Logosul prin care a fost făcută lumea. Națiunea Lui nu L-a recunoscut, ci L-a răstignit. Totuși, unii atunci și de atunci încoace L-au primit, și acestora le-a dat puterea, dreptul, libertatea, privilegiul să devină copii ai lui Dumnezeu. Nici un astfel de privilegiu nu le-a fost dat evreilor, nici altcuiva din rasa căzută, până la Cincizecime — după ce Isus S-a înfățișat înaintea lui Dumnezeu ca să facă ispășire pentru păcatele noastre.

Toți acești fii sunt concepuți de Spiritul sfânt. Ei nu sunt fii trupești. Nașterea lor din Spirit va fi schimbarea învierii, când vor fi făcuți asemenea învățătorului lor, îl vor vedea așa cum este și vor împărtăși slava Lui.