INTRIGILE CELUI RĂU — CUM SĂ-L ÎNVINGEM

„Împotriviți-vă diavolului și el va fugi de la voi.” Iacov 4:7.

W. T. 15 mai 1916 (pag. 147-148)

Cuvântul diavol îl reprezintă pe cel rău care printr-o ambiție nesfântă a devenit primul împotrivitor al lui Dumnezeu, care a încercat să stabilească un guvern rival celui al Atotputernicului, și care a fost aruncat din ceruri și îndepărtat de la orice asociere cu ființele sfinte. Numele lui care odată a fost Lucifer, cel strălucitor, a fost schimbat în Satan, însemnând cel care urăște, cel care acuză. Cel care a fost odată numit „Fiul zorilor” a devenit prințul sau „domnitorul întunericului” (Isaia 14:12-16; Efeseni 6:11, 12). El nu numai că și-a făcut rău sieși, încetând să mai fie un înger de lumină, „o stea a dimineții”, dar și a devenit instigatorul la rău, conducătorul spre rău. Conform relatării scripturale, el a reușit în a duce în rătăcire de la Dumnezeu nu numai întreaga familie umană, amăgind pe primii noștri părinți spre neascultare, dar a dus în rătăcire spre păcat și opoziție față de Iehova și un mare număr din oștile cerești de îngeri.

La suprafață aceasta ar părea a fi un mare triumf al lui Satan asupra Atotputernicului Dumnezeu; dar nu acesta este cazul. Dumnezeu a fost întotdeauna stăpân pe situație. El a intenționat să permită toată această rătăcire pentru a învăța atât pe îngeri cât și pe oameni o mare lecție. Scopul Său este ca „la timpul cuvenit” să judece pe toți acești păcătoși, îngeri și oameni, printr-o companie pe care El o pregătește acum, și să restabilească la armonie cu Sine pe toți cei care au învățat cum se cuvine lecția referitoare la răutatea excesivă a păcatului și la faptul că dreptatea și ascultarea sunt de dorit. Noi înțelegem că singurele excepții de la această regulă sunt Satan și aceia care după ce au fost clar luminați vor alege deliberat păcatul. Satan a devenit inseparabil legat de păcat; și nimicirea lui este clar declarată în Scripturi, după cum este și a acelora care așa i-au absorbit spiritul încât să-i facă imposibil de reînnoit spre pocăință — fie în vârsta Evanghelică, fie în Mileniu. Evrei 2:14; Matei 25:41; Evrei 6:4-6; 10:26-29.

Dumnezeu a promis să elibereze omenirea de sub putera lui Satan și de sub influențele lui orbitoare. El a promis să deschidă toți ochii orbi și toate urechile surde, și să îndepărteze vălul care acoperă toate popoarele (2 Corinteni 4:4; Isaia 35:5; 25:7, 8). Această lucrare va fi inaugurată curând, în Împărăția Mesianică pe care Dumnezeu a orânduit s-o stabilească pe pământ sub Isus Cristos Fiul Său. Isus ne-a învățat să ne rugăm pentru acea Împărăție, zicând: „Vie Împărăția ta, facă-se voia Ta, precum în cer așa și pe pământ”. Când această Împărăție va fi stabilită, Domnul Isus va lega pe „șarpele cel vechi, diavolul”, cu un lanț mare, ca să nu mai înșele popoarele, timp de o mie de ani, în timp ce Cristos va ridica omenirea din păcat, degradare și moarte — în sus spre perfecțiunea inițială pierdută de Adam. Intervalul de la căderea omului în păcat până la eliberarea și restabilirea lui din cădere a fost utilizat pentru trăsăturile preliminare ale planului lui Dumnezeu, care duce pas cu pas spre acest rezultat glorios.

DOUĂ CLASE DE ALEȘI

În umbre și tipuri, Domnul a prefigurat marea operă pe care El o va realiza pentru toată omenirea. În timpul acestor vârste tipice, El a pregătit o clasă de aleși care vor conduce în lume ca „prinți pe pământ” în timpul Împărăției Milenare. În această vârstă Evanghelică Dumnezeu selecționează sau alege o clasă foarte deosebită care să fie înălțată cu Cristos ca ființe spirituale divine, pentru a domni în asociere strânsă cu El în această Împărăție de binecuvântare a lumii întregi. Aceștia vor da instrucțiuni celor care vor fi însărcinați cu faza pământească a Împărăției. Aceștia sunt aleșii speciali, care suferă cu Isus acum, urmând în urmele Lui, pentru ca să poată fi înălțați cu El la cea mai înaltă poziție la care a chemat Dumnezeu vreodată pe vreuna dintre creaturile Sale inteligente.

Acestei Biserici a lui Cristos i-au fost deschiși ochii înainte de cei ai lumii, pentru a vedea marea diferență între dreptate și păcat, între caracterul lui Dumnezeu și cel al lui Satan. Ei au luat poziție necondiționată de partea lui Dumnezeu. De aceea ei au scăpat de dominația marelui vrăjmaș al lui Dumenezeu. El nu mai este prințul lor. Aceștia „au trecut din moarte la viață”. Ei au acum o poziție înaintea lui Dumnezeu, relația de fii.

De la căderea lui Adam, nici un alt membru al rasei umane n-a fost fiu al lui Dumnezeu. Aceștia nu sunt fii pământești cum a fost Adam, ci fii spirituali. Chemarea lor este cerească, oferta deosebită a vârstei prezente. Ei au totuși unele slăbiciuni ale cărnii pe care le-au moștenit ca membri ai rasei căzute, dar ei au devenit Creații Noi în Cristos, cu speranțe noi, scopuri noi, aspirații noi. Ei sunt concepuți de Spiritul Sfânt al lui Dumnezeu la o natură nouă, pentru a fi o Creație Nouă; și neajunsurile lor inevitabile sunt acoperite cu haina albă a dreptății perfecte a Mântuitorului lor. Perfecțiunea Lui le este astfel acordată, pentru ca ei să poată fi sacrificii acceptabile ((207)) împreună cu Cristos, ca membre ale Corpului Său.

VOINȚA, O APĂRARE PUTERNICĂ ÎMPOTRIVA LUI SATAN

Satan, care este împotrivitorul lui Dumnezeu și care a dus în rătăcire pe unii dintre sfinții îngeri, li se împotrivește acestora care au scăpat de robia lui și care au speranțe și aspirații noi. El nu trebuie să întreprindă asemenea atacuri asupra lumii; pentru că ea este deja în puterea lui — „Toată lumea zace în cel rău” (1 Ioan 5:19). El îi atacă numai pe aceia care încearcă să se elibereze de el. Când păianjenul își dă seama că musca prinsă se zbate și aproape a scăpat din plasă, el se grăbește să arunce imediat noi plase în jurul victimei. Astfel, când Satan vede pe unul din supușii lui străduindu-se să se elibereze din mreje, el începe imediat să arunce în jurul lui frânghii puternice pentru a împiedica scăparea dacă este posibil.

Dar Satan nu poate învinge o voință umană hotărâtă. Dumnezeu a dat fiecărei creaturi această apărare; și oricine nu-și distruge această apărare printr-o supunere persistentă a voinței la influențele răului, se poate împotrivi în grad considerabil puterii păcatului și puterii lui Satan. Dar biata omenire are nevoie de ajutor divin pentru a se elibera în întregime de acest mare adversar și de oștirile lui rele. Poziția creștinului este invulnerabilă atâta vreme cât stă aproape de sursa de putere. Mai mare este cel care este de partea noastră decât toți care ne stau împotrivă. Dacă timpul legării lui Satan ar fi venit, Domnul s-ar ocupa de aceasta imediat. Dar n-a venit încă deplin. Copiii lui Dumnezeu să nu simtă totuși că ei trebuie să fugă de Satan și de oștirile lui. Aceștia nu au o asemenea putere încât noi trebuie să ne luptăm să scăpăm de ei. Mai degrabă noi trebuie să stăm pe temelia noastră și să ne împotrivim ferm influențelor lor, știind că Dumnezeu a promis și a pregătit o cale de scăpare din orice ispită. Având această cunoștință noi putem fi tari în prezența oricărui adversar.

MAMONA — PERSONIFICAREA EGOISMULUI

Apostolul Pavel spune că noi n-avem de luptat numai împotriva cărnii și sângelui, ci și împotriva răutății spirituale sau, după cum spune nota marginală, împotriva „spiritelor rele” din locurile înalte — marea armată a îngerilor căzuți sub conducerea diavolului, prințul demonilor (Efeseni 6:12). El este conducătorul puternic al îngerilor căzuți și al oamenilor decăzuți, al tuturor celor care sunt de partea nedreptății. Mulți luptă de partea lui din cauză că sunt înșelați, orbiți. Fără să vrea, ei îi aduc un serviciu. Există doi stăpâni: unul este Dumnezeu, iar celălalt este Mamona. Isus a spus: „Nu puteți sluji lui Dumnezeu și lui Mamona” (Mat. 6:24). Noi trebuie să servim fie unuia fie celuilalt.

Mamona a fost numele unui zeu sirian antic — zeul bogăției, al lăcomiei, personificarea spiritului lumii. Astăzi mamona înseamnă spiritul lumii, egoismul cu lăcomia și iubirea lui de bogăție. Satan este promotorul acestui spirit al lui mamona. Sf. Pavel ne spune cum putem ști pe care stăpân îl servim. El spune: „Sunteți robii aceluia de care ascultați” (Rom. 6:16). Dacă noi folosim timpul și gândirea pentru a acapara bogății și onoruri lumești, dacă influența noastră este pentru război și ceartă, pentru egoism sub orice formă, dacă simpatiile și afecțiunile noastre tind spre pământ mai degrabă decât spre cer, atunci noi îl servim pe mamona, spiritul lumii, și astfel îl servim pe Satan, fie că ne dăm seama sau nu. Cercetarea atentă și grijulie a gândurilor, cuvintelor și faptelor în lumina Cuvântului lui Dumnezeu va arăta curând fiecărui creștin dacă el face serviciu Stăpânului său de drept sau adversarului. Oricine servește diavolului, este servul lui, este în armata lui. Dacă noi servim cauzei dreptății, și numai ei, noi suntem de partea Domnului.

CUM SĂ NE ÎMPOTRIVIM ATACURILOR LUI SATAN

Copiii Domnului trebuie să caute a nu fi înșelați spre păcat și spre serviciul păcatului; în măsura în care ar face-o, ei și-ar părăsi steagul și ar lua poziție ca împotrivitori ai Domnului. Când creștinii iau o poziție hotărâtă împotriva lui Satan și a uneltirilor lui, ei sunt ușurați de atacurile lui — nu în sensul că el fuge de ei fiindcă se teme să nu i se aducă lui daune, ci în sensul că-i va lăsa. El se va retrage întocmai cum generalul unei armate s-ar retrage de la o cetate după ce ar afla că porțile ei sunt apărate puternic și că atacul a fost inutil. Dacă adversarul găsește pe cineva bine apărat și care i se împotrivește cu o voință fermă, el se va retrage imediat. Dar dacă se stă la tocmeală cu păcatul, orice tendință de a lua în considerare o chestiune când se vede că este păcat, dă imediat posibilitatea ca adversarul să intre, și el își va reînnoi atacul și va insista apsupra problemei, punând-o în lumina cea mai amăgitoare pentru ca el să poată prelua controlul și să poată intra în inima unde a găsit slăbiciune.

Prin urmare, pentru copilul lui Dumnezeu este de cea mai mare importanță să ia o decizie hotărâtă și promptă când își dă seama că este ispitit spre rău. Un moment de ezitare este foarte primejdios. El a promis că-i va proteja pe cei care iau poziție pentru Domnul, care se predau Lui complet și fără rezerve. El ar putea permite ca aceștia să fie asaltați un timp, dar El îi va elibera atâta vreme cât ei rămân loiali și sinceri; iar ca rezultat al acestor ispite aceștia vor deveni mai tari.

METODA DE ATAC A ADVERSARULUI

De obicei adversarul își face atacurile prin îngerii săi. Nu trebuie să presupunem că diavolul este în toate ((208)) părțile lumii în același timp, sau în mințile tuturor oamenilor din lume — nici chiar în mințile tuturor celor din poporul lui Dumnezeu. Trebuie să presupunem că oriunde se află agenți de-ai lui Satan, acolo este activitate. Îngerii căzuți sunt oricând gata să tulbure drepturile și libertățile oamenilor, și dacă este posibil să-i aducă mai deplin în supunere. Dar ei se străduiesc în special să-i prindă în cursă pe copiii Domnului. Adversarul pare a fi întotdeauna atent să intre în armata Bisericii și să încerce să facă ravagii în rândurile ei.

Satan acționează asupra minții oamenilor. Fiind imperfectă datorită căderii, mintea a moștenit astfel tendințe către păcat. Atacurile adversarului pot veni prin ființe umane care le sugerează altora gânduri greșite. Probabil că el reușește în activitatea sa în acest fel mai adesea decât în oricare altul. Apostolul sfătuiește pe toți copiii lui Dumnezeu să nu lase să le iasă din gură cuvinte rele. Cuvintele rele adesea au efect de dărâmare a caracterului, și fiecare creștin trebuie să fie atent nu numai la propria sa protecție, ci și la protecția altora. Fiecare copil al lui Dumnezeu trebuie să fie atent ca inima lui să se păstreze curată și atât de lipsită de prefăcătorie încât să nu fie în nici un pericol de a spune cuvinte rele de nici un fel. Noi trebuie să ne păzim cu grijă conduita pentru ca nici o faptă nechibzuită de-a noastră să nu fie pricină de lezare pentru cineva, sau să se reflecte asupra Adevărului pe care îl iubim atât de mult și pentru al cărui serviciu ne-am angajat.