Pregâtirea pentru Domnia Dreptâții

„Neamurile se umpluseră de mânie, dar a venit mânia Ta și timpul ca cei morți să fie judecați și să răsplătești pe robii Tăi proroci, pe sfinți și pe cei care se tem de Numele Tău, mici și mari, și să distrugi pe cei care distrug pământul!” Apocalipsa 11:18.

R5563a W. T. 1 noiembrie 1914 (pag. 323-332)

Poate că mulți din poporul Domnului s-au așteptat să se întâmple mai mult decât ar fi trebuit să aștepte, odată cu începutul anului evreiesc 1915, care a început în 21 septembrie. Mintea omenească pare să aibă o tendință naturală, și una față de care ar trebui să avem înțelegere, să aștepte ca lucrurile să se împlinească mai repede, împlinirile să vină mai brusc decât vin în realitate. De exemplu, Scripturile ne spun că pe la timpul sunării din Trâmbița a Șaptea, anumite evenimente importante, enumerate în textul nostru, vor începe să aibă loc. Mulți creștini, uitându-se la această declarație, se așteaptă ca toate acestea să se întâmple în câteva minute, sau în câteva ore, sau cel mult în câteva săptămâni. Dar ajungând să înțelegem această scriptură, ne dăm seama că ea acoperă mia de ani a Domniei lui Cristos.

„Neamurile se umpluseră de mânie, dar a venit mânia Ta și timpul ca cei morți să fie judecați.” Biserica este prima care să-și primească judecata, decizia în cazul ei; pentru lume Dumnezeu a stabilit o Zi de o mie de ani (Fapte 17:31, 2 Petru 3:8). „Și să răsplătești pe robii Tăi proroci îVrednicii din Vechimeș, pe sfinți îtoți cei puși deoparteș și pe cei care se tem de Numele Tău, mici și mari.” Toată această clasă din urmă — întreaga omenire — va fi judecată, se va lua o decizie în cazul lor, potrivit felului în care se vor purta sub condițiile Milenare. Și vei „distruge pe cei care distrug pământul”. Dacă acest verset cuprinde atât de mult încât va fi nevoie o mie de ani pentru împlinirea lui, același lucru poate fi adevărat și despre alte scripturi.

O altă scriptură (Daniel 12:1), care descrie perioada de tranziție de la supremația neamurilor la Împărăția lui Mesia, declară: „Căci acesta va fi un timp de strâmtorare, cum n-a mai fost de când sunt popoarele”. Domnul nostru a vorbit despre această declarație în marea Sa profeție și a adăugat: „și nici nu va mai fi” (Matei 24:21). După ce a vorbit despre strâmtorarea care urma să vină peste evrei la încheierea Veacului lor, Învățătorul a spus: „Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri până se vor împlini timpurile neamurilor” (Luca 21:24). Credem că este rațional să susținem că dacă există Timpuri ale Neamurilor care trebuie să se împlinească, acestea trebuie să fi fost prezise; și dacă au fost prezise, atunci ele au fost rânduite dinainte, sau plănuite de Dumnezeu, care a știut dinainte cât de lungi vor fi aceste Timpuri ale Neamurilor și când vor fi împlinite.

Cuvintele Domnului nostru deci, par să ne sugereze că este potrivit a căuta să vedem ce putem descoperi cu privire la Timpurile sau anii Neamurilor. Uitându-ne în Bibliile noastre și în istoriile noastre, am găsit că a existat o dată anumită când Dumnezeu a luat Împărăția de la poporul Său tipic, Israel; și că atunci El a predat Neamurilor domnia lumii, cu un anumit grad de concesionare a puterii. Am aflat de asemenea că, după cât putem vedea din Biblie, această dată când Împărăția a fost luată de la ultimul împărat din linia lui David, Împăratul Zedechia, a fost anul 606 î. Cr. (Nu vom spune că n-a fost 605 sau 607, dar după câte știm a fost anul 606 î. Cr.) Apoi am cugetat că dacă 606 î. Cr. a fost anul când Dumnezeu a luat împărăția tipică, fără îndoială că El a avut atunci scopul de a face o anumită concesionare a puterii neamurilor; și noi am căutat să vedem ce au de spus istoria și Biblia cu privire la acest subiect.

Chipul supremației neamurilor

Repetând numai ceea ce am studiat în seria de cărți numită Studii În Scripturi, punând doar informația într-o altă formă, am găsit că atunci când Dumnezeu a luat împărăția de la împăratul Zedechia, El a dat domnia Neamurilor, împăratul Nebucadnețar fiind primul dintre acești conducători ai lumii. Am învățat din Scripturi că Dumnezeu i-a trimis lui Nebucadnețar un vis. Până dimineața împăratul a uitat visul, dar mai pe urmă i-a fost explicat de către profetul Daniel. În visul său Nebucadnețar a văzut un chip mare, al cărui cap era făcut din aur, pieptul și brațele din argint, pântecele și coapsele din aramă, fluierele picioarelor din fier, iar picioarele din fier amestecat cu lut.

Profetul Daniel a explicat că acest chip mare care a stat în fața lui Nebucadnețar a reprezentat toate împărățiile Neamurilor. Babilonul, împărăția lui Nebucadnețar, a fost reprezentat prin capul de aur; apoi a venit cea medo-persană, reprezentată prin pieptul și brațele de argint; apoi Grecia, reprezentată prin pântecele și coapsele de aramă; apoi a venit Roma, reprezentată prin fluierele picioarelor de fier; apoi a urmat așa-numitul Sfântul Imperiu Roman, reprezentat prin picioarele de fier amestecat cu lut; și la urmă guvernele actuale ale Europei, reprezentate prin cele zece degete de la picioare, de asemenea din fier amestecat cu lut.

Potrivit acestei viziuni date împăratului Nebucadnețar și interpretate de profetul Daniel, Dumnezeu a desemnat acea ilustrație, chipul, să reprezinte toate guvernele Neamurilor care urmau să aibă vreodată stăpânire peste tot pământul.

Când ni s-a clarificat această problemă, atunci am spus: Perioada de timp în care aceste imperii universale au stăpânit lumea trebuie să fi fost Timpurile Neamurilor. Prin Domnul nostru Isus Cristos, Dumnezeu a menționat Timpurile Neamurilor (Luca 21:24), și acum aflăm în ((774)) Vechiul Testament câte Timpuri sunt — câți ani, pentru că în utilizarea scripturală un Timp înseamnă un an.

Studiind subiectul mai departe, am aflat că Dumnezeu le-a spus israeliților că ei vor ajunge în dizgrația Sa pentru Șapte Timpuri (Leviticul 26:14-28). Aceștia n-ar putea fi ani literali; pentru că israeliții au trecut prin multe strâmtorări timp de șapte ani sau mai mult de șapte ani. Întrebarea a fost atunci: Ce fel de ani trebuiau să fie aceste Timpuri? Am tras concluzia că dacă nau fost ani literali, trebuie să fie simbolici. Deoarece un an literal, după calculul evreilor, are 360 de zile, și deoarece în profeții o zi reprezintă un an de timp real (Ezechiel 4:6), fiecare „Timp” simbolic ar fi 360 de ani. Așa deci, această perioadă de Șapte Timpuri trebuie să însemne 7 x 360 de ani, sau 2520 de ani.

Astfel am găsit că aceasta trebuia să fie perioada de timp în care Israel urma să fie răsturnat (Ezechiel 21:25-27) — împărăția și guvernul lor să fie supuse neamurilor. În timp ce împărăția Sa tipică era pusă deoparte, Dumnezeu le-a spus neamurilor: Nu voi fi gata să stabilesc Împărăția Mea pentru câtva timp încă. Între timp voi aveți ocazia să demonstrați ce puteți face pentru lume. Instituiți cel mai bun guvern de care sunteți în stare. Dați-vă toată silința să conduceți lumea în mod drept și înțelept.

Marile imperii universale ale pâmântului

Plini de încredere că ei vor conduce lumea în cel mai bun mod posibil, babilonienii au încercat să îndeplinească aceasta, dar curând au ajuns la un trist punct culminant. A urmat apoi un plan general prin care drepturile oamenilor au fost nesocotite, cei bogați căștigând totul, iar cei săraci practic nimic. Apoi au venit la putere mezii și perșii, care de asemenea au început foarte bine, cu scopuri drepte și cu toate străduințele de a face drept. Ne amintim că Cirus, primul împărat medo-persian, i-a eliberat pe evrei și le-a dat permisiunea să se întoarcă în Ierusalim; și de asemenea că el a trimis înapoi vasele sfinte din Templu, care erau foarte valoroase, dar pe care el nu le-a păstrat pentru că aparțineau lui Dumnezeu. Cirus a încercat să mențină un guvern drept și echitabil; și totuși, nu peste mult, imperiul medo-persan na reușit să aducă satisfacție poporului sau să se dovedească a fi o mare binecuvântare pentru lume.

Apoi a venit rândul Greciei. Alexandru cel Mare, înainte de a împlini vârsta de 21 de ani cucerise lumea. Un timp destul de lung Grecia a stăpânit lumea. Civilizația greacă și diferitele sisteme de filosofie greacă s-au răspândit în toată lumea. Teoriile grecești cu privire la tot felul de subiecte au pătruns mai mult sau mai puțin în toate țările mari ale pământului; chiar și în zilele noastre influența care a plecat din Grecia este simțită în fiecare formă de religie din întreaga lume, religia creștinătății fiind ea însăși un amestec de mitologie greacă și creștinism, împreună cu învățăturile Legii Mozaice și ale profeților evrei. Dar Greciei i-a trecut timpul și a trebuit să-și ia rămas bun de la sceptrul puterii ei.

A urmat apoi Imperiul Roman, cu diferitele lui forme de guvernare, fiecare din ele fiind încercată în străduința sa de a conduce lumea în mod înțelept și drept. Rezultatul tuturor acestora a fost centralizarea puterii până la un grad mai mare sau mai mic, bogăția readunată în mâinile câtorva, iar masele oamenilor n-au fost nici binecuvântate nici satisfăcute. Apoi sistemul roman a început să cadă.

Curând a intrat acel amestec de creștinism și putere romană civilă care a fost reprezentat prin picioarele de fier ale chipului, amestecat cu lut; spoiala creștinismului acoperind puterea civilă așa cum lutul a acoperit picioarele chipului. Această spoială nu le-a făcut pe națiuni cu adevărat creștine, ci numai a făcut aceste împărății și guverne să se privească pe ele însele ca și cum ar fi creștine; și așa se numesc — Germania creștină, Marea Britanie creștină, Franța creștină, Rusia creștină, Italia creștină și Austro-Ungaria creștină.

O falsificare a Împârâției lui Cristos

Lutul arată tare mult ca piatra; și Dumnezeu a folosit piatra ca să simbolizeze Împărăția Sa în aceeași imagine simbolică în care a folosit lutul din picioarele de fier ca să reprezinte pe creștinii nominali. Împărăția lui Cristos n-a fost stabilită încă; dar va fi construită pe ruinele acestor instituții actuale, care pe dinafară se aseamănă cu Împărăția lui Cristos, numindu-se ele însele națiuni creștine pe toate monezile lor și declarând că Dumnezeu domnește în aceste împărății. În mod colectiv ele se cheamă creștinătate, care înseamnă Împărăția lui Cristos; și ele au fost conduse spre aceasta prin învățăturile Bisericii de-a lungul Evului Mediu — nu ale Bisericii Adevărate, ci ale oamenilor care fiind înșelați au gândit că ei erau Biserica lui Cristos și care au persecutat Biserica adevărată.

Noi includem ca biserici sectare pe toate care nu sunt Biserica adevărată. Există multe biserici false; nu toate pot avea dreptate. Întrebarea este: Care este cea adevărată? Niciuna nu va recunoaște pe celelalte că sunt cele adevărate, toate pretinzând a fi cea adevărată. Nici una dintre ele nu este cea adevărată, după cum am tras concluzia din descrierea biblică a Bisericii lui Cristos. Dumnezeu recunoaște numai pe cea compusă din cei care sunt consacrați Lui — găsiți în bisericile grecești, engleze, germane, suedeze, printre baptiști, metodiști, luterani, presbiterieni și printre oamenii care nu frecventează deloc nici o biserică. Toți cei care sunt sfinți ai lui Dumnezeu sunt membri ai Bisericii Sale; toți ceilalți sunt numai imitații de creștini. Aceste mari sisteme care se numesc ele însele bisericile Sale sunt fără autoritate de la Dumnezeu, fără recunoaștere scripturală. Ele sunt numai instituții umane și numai cei evlavioși din ele sunt recunoscuți de Dumnezeu ca poporul Său.

Biblia declară că aceste biserici false formează ((775)) Babilonul, un termen care înseamnă confuzie. Ele sunt un amestec confuz, nu numai din toate clasele de oameni, ci și din toate clasele de învățături, și cu totul contrare, prin urmare, cu tot ce susține Dumnezeu și Cuvântul Său. Din această masă confuză de oameni, Dumnezeu Își cheamă afară poporul Său spunând: „Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din pedepsele ei!” (Apocalipsa 18:4), și spunându-le că peste această mare instituție numită creștinătate va veni foarte brusc o nenorocire, care va dărâma complet acest sistem în fiecare sens al cuvântului.

Sfârșitul Timpurilor Neamurilor

Studiind Cuvântul lui Dumnezeu, am măsurat cei 2520 de ani, cele Șapte timpuri simbolice, de la acel an 606 î. Cr., și am aflat că s-a ajuns până în Octombrie 1914, după câte am putut noi socoti. Noi n-am spus în mod hotărât că acesta va fi anul. Numai am lăsat ca fiecare să privească faptele istoriei și să socotească pentru sine. Aceasta este data corectă sau va fi o altă dată, am întrebat. Mulți dintre noi am tras concluzia că după câte putem vedea, luna octombrie a acestui an va arăta sfârșitul concesionării puterii neamurilor; pentru că atunci când vine octombrie ne apropiem de sfârșitul anului evreiesc. Anul 1914 s-a sfârșit de fapt în 20 septembrie 1914, după calculul evreilor.

Acum vine întrebarea: S-au sfârșit Timpurile Neamurilor sau nu? Unii poate că ar fi înclinați să spună: „Nu; nu s-au sfârșit”. Alții ar spune: „Când Timpurile Neamurilor se vor fi sfârșit, ne așteptăm ca neamurile să fie în totalitate îndepărtate de la orice putere și control și ca Împărăția lui Cristos să fie stabilită. Nu ne-am așteptat noi să se întâmple foarte multe lucruri când se vor sfârși Timpurile Neamurilor?”

Aflăm că unii au o idee, iar alții au alta. Unii gândesc că exact în ceasul următor după miezul nopții vor vedea o schimbare mare, importantă peste tot — răul șters complet în șaizeci de minute sau în șaizeci de secunde. Dar ar fi o așteptare rațională ca împărățiile neamurilor să fie scoase afară într-o oră sau într-o zi? Dacă Dumnezeu ar fi spus așa, ar fi ceva diferit; știm că Dumnezeu are toată puterea să-Și facă voia Sa peste tot. Dar trebuie noi în vreun sens al cuvântului să așteptăm o așa tranziție subită — ca mergând la culcare în noaptea de 20 septembrie să găsim în dimineața de 21 septembrie toate împărățiile lumii distruse și Împărăția lui Cristos stabilită, sfinții în glorie etc? Aceasta ar fi o schimbare fulgerătoare! Nu credem că cineva ar fi justificat să gândească în felul acesta. Dacă cineva a avut o astfel de așteptare, aceasta a fost nejustificată.

Cei doi martori ai lui Dumnezeu

Acum să privim înapoi și să vedem ce s-a întâmplat imediat după expirarea diferitelor perioade de timp. De exemplu, există mari perioade-zile menționate în Biblie, și anume, cele 1260 de zile simbolice, cele 1290, 1335 și de asemenea cele 2300 de zile (Daniel 12:7, 11, 12; 8:13, 14). Nu avem timp să intrăm în amănunte în privința tuturor acestor perioade de timp. Ele ne sunt familiare și sunt tratate în amănunțime în volumele de Studii În Scripturi. De aceea doar vă vom reîmprospăta memoria.

Cei 1260 de ani s-au sfârșit în 1799. De la început și până la încheierea lor, puterea persecuției a menținut stăpânirea. Când cei 1260 de ani s-au sfârșit, s-a făcut ceva într-o oră, într-o zi ori într-un an pentru a opri persecuția? Nu! Unul dintre rezultate a fost că cei doi Martori ai lui Dumnezeu au fost înălțați la cer. Acești doi Martori ai lui Dumnezeu, Vechiul și Noul Testament, au fost înălțați la cer, au fost ridicați în ochii poporului, ridicați la o poziție de mare influență și demnitate de care nu se bucuraseră niciodată înainte.

Înâlțați la cer

Înainte de acel timp Biserica a susținut că Biblia a mers mână în mână cu vocea Bisericii; că vocea Bisericii a fost vocea episcopilor și a papilor, și că Biblia trebuia numai să confirme vocea Bisericii. Dar după expirarea celor 1260 de zile profetice, Biblia a început să ia o poziție nouă.

Vă reamintim că între anii 1803 și 1813 au fost organizate multe dintre marile noastre Societăți Biblice. Numai atunci a început tipărirea Bibliei în fiecare limbă și într-un format ieftin, și Biblia a început să ajungă la toate națiunile. Biblia a fost ridicată în fața oamenilor — a fost înălțată la cer, în sensul în care a vrut să spună Domnul nostru când a zis: „Și tu Capernaum, care ai fost înălțat până la cer ...”. Biblia a fost mult înălțată în contrast cu poziția degradată pe care a ocupat-o în timpul Evului Mediu. Dar câțiva ani au fost cheltuiți în ridicarea ei la această poziție înălțată.

„Timpul Sfârșitului”

Desigur, eroarea a combătut tot timpul Adevărul într-o măsură mai mare sau mai mică, dar cu toate acestea Adevărul a înaintat pas cu pas. Anul 1799 a marcat începutul „Timpului Sfârșitului”, când trebuiau să aibă loc diferite evenimente. Potrivit profeției — „cunoștința va crește”; „cei înțelepți vor înțelege” și „va fi un timp de strâmtorare cum n-a mai fost de când sunt popoarele” (Daniel 12:1-10). Aceste diferite preziceri, a căror împlinire urma să aibă loc după 1799, au fost în proces de împlinire în tot secolul trecut. Alergarea încoace și încolo n-a atins nici o dezvoltare specifică o perioadă după ce a început Timpul Sfârșitului. Progresul în folosirea puterii aburului a fost treptat. Mai întâi a apărut vaporul cu aburi; apoi a apărut primul tren pe șine. Aceste invenții trebuiau în mod necesar să preceadă prezisa „alergare încoace și încolo”.

Numai în ultimii câțiva ani am atins un maxim al vitezei pe căile ferate și la vapoarele cu aburi. Se pare că viteza a început să scadă. ((776)) Foarte puține trenuri merg astăzi mai repede decât 38 km pe oră; și tot așa este cu marile vapoare cu aburi, Mauritania și Lusitania, care sunt tipuri ale celor mai rapide vapoare cu aburi. Într-adevăr, se poate ca aceste vase să nu fi fost construite dacă n-ar fi fost dorința guvernului britanic de a avea niște crucișătoare foarte rapide în caz de război.

Aceste minunate invenții care caracterizează zilele noastre au apărut treptat începând cu anul 1799. După prima parte a acestei perioade a venit creșterea cunoștinței, care atinge acum punctul culminant. Suntem acum la punctul în care în țările civilizate învățământul obligatoriu face cam tot ce poate pentru popor; iar unele națiuni încearcă să restrângă educația. Un om de stat proeminent din Rusia a spus recent că educația stă la baza întregului spirit revoluționar printre oameni, și că dacă oamenii ar avea mai puțină educație ar fi mai puțină tulburare. La timpul potrivit toate celelalte națiuni vor învăța lecția că fără anumite restricții, educația este un lucru periculos. Pentru o inimă neregenerată ea înseamnă putere într-o mână nereformată — lucru care nu este întotdeauna lipsit de pericol.

Timpul potrivit pentru înțelegerea cronologiei

Declarația profetului Daniel că „cei înțelepți vor înțelege” pare că se referă la sfârșitul celor 1290 de zile menționate în același capitol. Această perioadă s-a sfârșit în 1829. Curând după 1829 mesajul apropierii Venirii a Doua a lui Cristos a început să fie promulgat în special de către William Miller. Ca un rezultat al înălțării Cuvântului lui Dumnezeu, anumite doctrine au fost prezentate într-un mod foarte proeminent.

Cu toții am citit despre marea Mișcare a lui Miller care a început în această țară. (Vezi Studii În Scripturi, vol. III, pagina 84.) Noi nu susținem învățăturile fratelui Miller. În timp ce el a avut unele idei corecte cu privire la Scripturi, a avut și unele idei incorecte — întocmai cum au avut fratele Calvin și alți frați de la el încoace. Dar sosise timpul pentru anunțarea Celei de-a Doua Veniri a lui Cristos; și în timp ce Venirea a Doua na avut loc în 1844, așa cum anticipaseră urmașii fratelui Miller, totuși în mod treptat, începând cu anul 1829, au fost aduse în atenția Bisericii anumite doctrine care nu fuseseră observate niciodată înainte — anumite doctrine cu privire la nemurirea omului, la natura spirituală și umană etc. Aceste subiecte au dus la o cercetare atentă a Scripturilor și la încredere în Cuvântul lui Dumnezeu mai presus de tradițiile omenești.

Creșterea luminii a progresat treptat și încetul cu încetul a risipit întunericul erorii atât în învățătură cât și în practică, până când astăzi poporul Domnului are multă binecuvântare. Noi suntem acum la mai bine de 100 de ani de la începutul Timpului Sfârșitului; și această dezvoltare a cunoștinței creștine progresează constant, cu împotriviri în diferite moduri, dar cu toate acestea înaintând în lupta spre victorie.

O altă perioadă profetică menționată de profetul Daniel au fost cele 2300 de zile. Această perioadă trebuia să marcheze anumite lucruri, iar la sfârșitul acestor zile Sanctuarul trebuia să fie curățat. Această lucrare de curățire a Bisericii adevărate, a clasei Sanctuarului, de contaminările Veacurilor Întunecate, a ajuns la culme, credem noi, în 1846, timpul împlinirii celor 2300 de zile. Dar lucrarea de curățire n-a fost împlinită într-un moment sau într-o zi, nici chiar într-un an; iar curățirea a fost numai limitată.

Ajungem acum la cele 1335 de zile, care au culminat în 1875. Despre aceste zile profetul spusese: „Ferice de cine va aștepta și va ajunge până la o mie trei sute treizeci și cinci de zile” (ani)! (Daniel 12:12). La timpul acela mari binecuvântări au venit pentru poporul lui Dumnezeu; pentru că atunci Învățătorul nostru S-a întors, ca pregătire pentru a-Și lua marea putere și a-Și începe mult promisa domnie de o mie de ani. Timpul Parousiei Sale venise, și El era aici! Natura acelor binecuvântări nu trebuie repetată; de fapt ele n-ar putea fi explicate în câteva cuvinte. Dar de la Prezența Învățătorului am avut dovezi ale marilor binecuvântări care ne-au venit, așa cum a fost prezis de către profetul Daniel.

Dovezi ale parousiei Domnului nostru

În ce fel Își va lua Domnul marea Sa putere și va domni? Scripturile ne arată foarte clar. În acord cu aceeași cronologie, Scripturile ne învață că există un timp pentru Parousia sau Prezența Domnului. Timpul acela, după cum putem noi calcula, a început în 1874. Începând cu acea dată noi trăim în timpul Parousiei Fiului Omului. Există ceva să confirme acest lucru? Da. Mai întâi, căutăm procedurile Domnului cu poporul Său, Biserica. Ar trebui să așteptăm ca la timpul Venirii Domnului nostru poporul Său să audă „bătaia la ușă” a Sa — bătaia profețiilor, și oricine își va deschide inima și va primi lucrurile într-o atitudine mentală consacrată, Domnul Se va încinge ca un Servitor și Se va prezenta să-l servească. Apoc. 3:20.

Toate binecuvântările speciale pe care noi, ca grupă de studenți ai Bibliei, le-am primit în ultimii 40 de ani, au fost ca rezultat al Prezenței Domnului. El a fost Servitorul nostru și ne-a adus lucruri noi și vechi din magazia Sa. Aceste lucruri vechi au fost prezentate într-un fel nou — nu datorită abilității și capacității umane, ci datorită faptului că a sosit timpul potrivit al Domnului ca aceste lucruri să devină clare — doctrina Răscumpărării, a Prețului de Răscumpărare, semnificația termenului Corpul lui Cristos, explicarea felului în care moartea lui Cristos este îndreptățire pentru păcatele noastre, atribuirea meritului Său pentru Biserică, acordarea meritului Său pentru lume, ce înseamnă cu adevărat sfințirea Bisericii, conceperea Spiritului sfânt, cum cei concepuți ((777)) devin Creaturi Noi în Cristos și ce înseamnă acest termen Nouă Creatură, cum se deosebește Noua Creatură de vechea creatură, cum Prima Înviere va aduce acestei Noi Creaturi privilegii glorioase și binecuvântări divine — glorie, onoare și nemurire. Studii În Scripturi, Vol. II, pag. 103; Vol V. pag. 421; Vol VI, pag. 59-84.

Domnul nostru, prezent dar invizibil, ne-a adus lumină asupra fiecărei trăsături a Planului Divin, nu numai în ceea ce privește lucrurile vechi — îndreptățirea, sfințirea și răscumpărarea — dar și în ceea ce privește filosofia procedurilor lui Dumnezeu — cum Domnul nostru a devenit trup de carne și a locuit printre noi, cum a fost El sfânt, nevinovat și fără pată, și totuși a fost născut dintr-o mamă pământească. Toate aceste lucruri care odată au fost de neînțeles pentru noi, dar care acum sunt aduse la lumină, sunt dovezi că Domnul este aici, servind pe poporul Său. Știm că am primit aceste lucruri. Nu credem că le-am primit de la vreo gură sau pană omenească, ci de la Domnul, care ne dă „hrană la timpul potrivit”. Rezultatul primirii acestei hrane spirituale este că mulți oameni au fost sfințiți — au avut experința unei transformări a minții lor care-i face să se bucure în a-și da viața pentru frați și în a umbla în urmele lui Isus.

Un domn ne-a contactat nu de mult și a menționat că după ce a văzut Fotodrama Creației a primit prima idee despre caracterul lui Dumnezeu și a învățat cum să-L iubească pe Dumnezeu. El fusese episcopal, apoi creștin științific, iar apoi necredincios timp de 15 ani; dar acum a căpătat o vedere mai clară despre Dumnezeu și despre planul Său. Cu toate că este un om foarte talentat, el face tot ce găsește ca săL servească pe Domnul — ajutând la împăturirea literaturii gratuite. Primul indiciu pe care l-am avut cu privire la interesul lui a fost când a donat cincizeci de dolari pentru lucrare. După ce a văzut Fotodrama, a primit atât de mult bine de la ea încât a dorit să ajute la lucrare.

Menționăm aceasta ca o dovadă a puterii Adevărului în contrast cu influența opusă a erorii. În timp ce nu putem spune că numărul nostru este de ordinul milioanelor, totuși putem spune că aproape patrusprezece mii și-au luat un Angajament foarte special care implică consacrarea lor deplină Domnului; mulți alții ne scriu să ne spună că și ei și-au luat acel Angajament — unii dintre ei cu câțiva ani în urmă; și sunt unii despre care nu vom auzi niciodată — iar alții care n-au luat Angajamentul niciodată, dar care sunt consacrați pe deplin, după câte știm.

Când îi întrebăm pe creștini dacă ei au dat sau nu tot ce au Domnului, majoritatea dintre ei vor spune: „Nu. Eu vreau să trăiesc o viață creștină bună; dar n-am făcut niciodată o deplină consacrare Domnului”. Toate aceste binecuvântări enumerate sunt rezultatul Adevărului foarte prețios care a ajuns la noi și la alții cu miile. Aceștia au fost foarte mult binecuvântați și ajutați chiar dacă nau făcut o deplină consacrare Domnului. Aceasta este o bună dovadă că ceva neobișnuit s-a întâmplat în perioada Secerișului. Mai mult, această lucrare este în creștere. Este susținută într-un fel minunat pentru noi și pentru dușmanii noștri. Probabil că mulți dintre prietenii noștri dragi se întreabă dacă nu se face o minune. Dar n-a fost nici o minune, ci este minunat în ochii noștri că atât de mult s-a realizat cu o sumă de bani relativ mică; căci printre poporul Domnului nu sunt mulți bogați, nu sunt mulți învățați. 1 Cor. 1:26-29.

Timpul Secerișului

Domnul nostru a indicat că la a Doua Venire a Sa, toți servitorii Săi care vor fi într-o condiție de inimă potrivită vor auzi bătaia Sa la ușă; și dacă Îi vor deschide imediat, El va intra și va cina cu ei. Ce înseamnă această declarație? Înseamnă că bătaia Sa la ușă a arătat că a sosit timpul ca marele Reprezentant al lui Dumnezeu — Domnul nostru glorificat — să fie aici; și că toți cei care au fost gata vor auzi bătaia, bătaia profetică, atrăgând atenția asupra mărturiei profetice că de atunci încoace ne puteam aștepta ca Mesia să-Și înceapă Parousia, Munca Sa de Seceriș, în același timp în toate denominațiile.

Când a venit anul 1875, s-a împlinit totul în decurs de 24 de ore? Cu siguranță, nu! S-au trezit toți în același minut? N-au fost ei treziți de-a lungul întregului Timp de Seceriș? Iar unii dintre noi nu ne-am trezit foarte demult. Unii dintre noi n-am auzit bătaia la ușă imediat când Domnul nostru S-a întors; dar imediat ce am auzit și ne-am deschis inimile, am primit binecuvântarea; pentru că am fost în atitudinea de inimă potrivită să o primim. Aceasta este adevărat în Statele Unite, Canada, Marea Britanie, Africa, Australia; este adevărat peste tot.

Ce s-a întâmplat în acest timp? Am avut o perioadă de Seceriș, și lucrarea Secerișului a înaintat în liniște, treptat. Domnul a făcut judecată printre poporul Său, exact cum a spus că va face. El a spus că Își va chema întâi servitorii și se va socoti cu ei. Desigur, nimic din aceasta n-am văzut cu propriii noștri ochi, ci din dezvăluirea Cuvântul lui Dumnezeu.

Învierea sfinților

Prin mărturia Cuvântului lui Dumnezeu înțelegem că Învierea a început în 1878; nu pentru că noi am văzut ceva cu ochii naturali, ci prin ochii înțelegerii am recunoscut că a sosit timpul pentru acea mare lucrare, Întâia Înviere, în ceea ce îi privește pe sfinții adormiți; și înțelegem că atunci a început timpul menționat de către scriitorul Apocalipsei, când a declarat: „Ferice de acum încolo de morții care mor în Domnul...”, marcând un timp specific, înaintea căruia nu era o binecuvântare să mori, dar după care va fi o binecuvântare. „De acum încolo ... «Da», zice Duhul, «ei se vor odihni de muncile lor, căci faptele lor îi urmează.»” Apoc. 14:13.

Acel timp specific a sosit, credem noi, în 1878; ((778)) atunci nu numai apostolii au fost treziți, ci și toți cei credincioși în Isus Cristos, toți membrii adormiți ai Corpului lui Cristos. Acela a fost începutul Învierii Corpului lui Cristos — Domnul judecând mai întâi printre poporul Său, înainte de a judeca lumea. El a prezis că atunci când va veni, va chema pe servitorii Săi și Se va socoti cu ei — nu cu lumea — dând răsplată celor din Biserica Sa care plecaseră înainte, dându-le o parte în Întâia Înviere, și după aceea ocupânduSe de noi, „cei vii, care rămân”, astfel ca, fiecare dintre noi care suntem din poporul Domnului, la moarte să poată fi „schimbat întrun moment, într-o clipeală de ochi”, în timpul sunetului trâmbiței din urmă — a Șaptea.

Noi trăim acum în timpul sunării acestei glorioase Trâmbițe a lui Dumnezeu; nu înseamnă că auzim ceva cu urechile naturale, ci auzim cu urechile înțelegerii noastre că timpul lui Dumnezeu a sosit și că marea instituție pe care El o aranjează pentru viitor este acum în proces de inaugurare.

Următoarea perioadă profetică este Timpul de Strâmtorare. Într-un sens, poate, acesta a început chiar, cam prin 1872. Acela a fost timpul când a început să fie pus în discuție din nou comunismul, când a început să se răspândească socialismul. Credem că mulți oameni care sunt considerați socialiști nu sunt de fapt socialiști, dar care ar putea deveni astfel în împrejurări și condiții favorabile — care se pare că se vor dezvolta înainte de anul 1916 d. Cr. Această dezvoltare a socialismului este legată de anarhie. Speranțele și metodele socialiștilor se vor dovedi eșecuri și apoi ei vor fi atât de agitați încât vor provoca marele Timp de Strâmtorare. Între timp, de asemenea, s-au făcut treptat pregătiri pentru războiul actual. În timp ce pe față au proclamat (în 1872 d. Cr.), la Conferința de Pace din Geneva, că toate națiunile se vor alia împreună și vor susține aplanarea pașnică a conflictelor, și în timp ce încă strigă „Pace! Pace!”, cu toate acestea, contrar acestor manifestări, națiunile lumii au progresat în construirea marilor nave de război și în antrenarea trupelor.

Nu vom intra mai adânc în amănunte; vrem numai să imprimăm gândul că aceste împliniri ale profeției n-au venit dintr-o dată, ci treptat — că ele au avut un timp specific de începere și era sigur că se vor împlini. În vederea acestor lecții din trecut, ce să gândim despre viitor? Să nu tragem concluzia că totul va fi transformat întrun minut, sau într-o oră sau într-o zi, ci treptat.

Inaugurarea Împârâției lui Mesia, treptatâ

Aceasta ne face să ne așteptăm ca perioadele profetice care au rămas să aibă o împlinire asemănătoare, și că 20 septembrie a acestui an, 1914, a marcat probabil sfârșitul Timpurilor Neamurilor. Dacă este așa, ceea ce vedem printre neamuri este un conflict pentru sfârșitul lor. Aceasta este exact ceea ce trebuie să așteptăm. Evident că Domnul este în spatele acestei situații; Împărăția Domnului se va manifesta din ce în ce mai mult. Nu se va arăta pe deplin însă până când Biserica va fi cu Domnul ei în glorie. „Când Se va arăta Hristos ... atunci vă veți arăta și voi împreună cu El în slavă.”

Să ne așteptăm ca Domnul să Se descopere chiar în momentul când se sfârșesc Timpurile Neamurilor? Nu. Declarația Bibliei este că El Se va descoperi „într-o flacără de foc”. Exact la cât timp după încheierea Timpurilor Neamurilor Se va descoperi în „flacără de foc” nu știm. După cât se pare, după acest mare război va veni cel mai mare „cutremur de pământ” care a avut loc vreodată — o revoluție care va cuprinde toate națiunile civilizate (Apoc. 16:18). Apoi se poate ivi socialismul, dar va avea o viață scurtă și va duce la anarhie. Acea anarhie va fi „flacăra de foc” ce va descoperi noua Împărăție, aducând răzbunare, aducând pedeapsă retributivă peste lume — precedând binecuvântările ei.

Dacă lucrarea de seceriș a prezenței (parousiei) Domnului nostru a fost o lucrare treptată timp de 40 de ani, ducând la timpul prezent, și dacă Timpul Sfârșitului este o perioadă înceată, cât de lungă va fi această perioadă în care aceste instituții prezente vor fi scoase afară și ordinea prezentă de lucruri va fi condamnată și terminată, pentru a face loc Domniei Dreptății? Noi răspundem că potrivit unor astfel de imagini ne putem aștepta ca tranziția să se desfășoare destul de mulți ani. Ne putem aștepta la cinci, zece sau douăzeci de ani. Dar mai există ceva, pe de altă parte, care ne face să anticipăm că nu va fi foarte mult. Domnul ne-a spus că El „o va scurta”. Exact cât de scurtă va fi această lucrare, ar fi o presupunere. Fiecare poate avea părerea sa proprie. Odată Domnul vorbește despre ea că va fi „într-un ceas”; altă dată că va fi „într-o singură zi”; iar apostolul vorbește despre ea că va veni ca durerile nașterii peste femeia însărcinată — pe neașteptate.

Ne amintim de asemenea că există o anumită paralelă între Veacul Iudeu și Veacul Evanghelic. Cei patruzeci de ani de seceriș ai Veacului Iudeu, care au început cu slujirea lui Isus, în anul 29 d. Cr., s-au sfârșit în anul 69 d. Cr. — întocmai cum credem că secerișul acestui veac a început în 1874 și s-a sfârșit în această toamnă, 1914. În anul care a urmat expirării celor 40 de ani ai Secerișului Iudeu a luat sfârșit statul național iudeu — la distrugerea cetății lor. Și astfel paralelele ne conduc să presupunem că peste un an se va sfârși această perioadă paralelă scurtă, această mare lucrare de dezastru asupra lumii, răsturnarea națiunilor, adică, încercarea diferitelor națiuni de a dobândi supremație — eșecul eforturilor lor — apoi focul mâniei lui Dumnezeu, anarhia, distrugerea care se va extinde peste întreaga lume și va introduce Împărăția lui Mesia.

Învățătorul ne spune că dacă acele zile n-ar fi ((779)) scurtate nimeni n-ar scăpa (Matei 24:22). O parte din lucrarea Împărăției lui Mesia va fi nu numai să zdrobească acele națiuni în bucăți, ci și să oprească anarhia când aceasta își va fi sfârșit lucrarea, când va fi fost demonstrat minții umane faptul că nimic din ceea ce poate face omul nu va putea ajuta omenirea. Atunci, când omul își va fi atins limita, Împărăția lui Mesia va prelua controlul; iar marele dezastru va fi înăbușit, binecuvântările Împărăției vor începe, iar omenirea le va primi în măsura în care inimile lor vor fi într-o atitudine potrivită să răspundă.

Preludiul timpului de strâmtorare

Am văzut că Dumnezeu a concesionat neamurilor stăpânirea. Cuvintele profeției au fost că coroana lui Zedechia va fi răsturnată, răsturnată, răsturnată, până când va veni Acela care are dreptul la ea, și Dumnezeu I-o va da Lui. A început Împărăția în vreun sens al cuvântului? Noi așa credem. Credem că lumina care este în progres acum se află sub îndrumarea Căpeteniei Mântuirii noastre. Credem că necazul actual printre popoare este numai începutul acestui Timp de Strâmtorare. Ele n-au așteptat să vină timpul când să fie lovite. În „mânia” lor au intrat în strâmtorare înainte de a le expira contractul.

În prezent națiunile arată o asemenea amărăciune una împotriva alteia, o asemenea dorință de a se cuceri și a se distruge una pe alta, încât ele sunt hotărâte să continue războiul, chiar dacă duce la pierderea propriei lor bogății, la distrugerea propriilor lor case și la distrugerea lor reciprocă. Spiritul de concurență, care se presupunea că a murit, a fost doar ascuns o perioadă scurtă de timp; iar spiritul Adversarului este încă prezent. Cu toate că sunt numite națiuni creștine, ele n-au primit Spiritul Domnului, nau primit spiritul umilinței, blândeții, îndelungii răbdări, bunătății și iubirii frățești, roadele Spiritului sfânt, ci din contră, spiritul despre care sf. Pavel spune că este compus din ură, mânie, ceartă, ucidere — lucrări ale cărnii și ale Diavolului. Pentru acest motiv ele sunt mânioase și s-au implicat în tulburarea actuală.

Națiunile nici măcar n-au așteptat să vină mânia lui Dumnezeu, ci au început s-o aducă ele însele asupra lor cu aproape două luni mai repede. Ele au devenit atât de mânioase încât au început să se distrugă unele pe altele încă înainte de a le expira concesiunea puterii. Mânia lui Dumnezeu va continua în acest mare Timp de Strâmtorare până la completarea ei — „focul”. Marile cuirasate și super-cuirasate, armele uriașe și armele mici, țarii și împărații, curând se vor zdrobi unii pe alții în bucăți. Anarhia care va urma acestui război va fi adevăratul Timp de Strâmtorare.

Bâtâlia Armaghedonului

Gândul nostru este că războiul va slăbi națiunile atât de mult, încât după el va exista o încercare de a introduce ideile socialiste, și că guvernele se vor opune la aceasta — cei bogați și toate clasele interesate în actuala ordine de lucruri, „lumea de acum”, „cerurile” actuale sau sistemul eclesiastic, și „pământul”, ordinea socială. Ordinea actuală va fi sprijinită de către cei bogați, de către oamenii finanțelor, politicieni, magnații industriei și regii de pe tronuri. Toți aceștia vor face tot ce vor putea să mențină condițiile prezente și vor solicita clerul în sprijinul lor. Apoi va urma o ridicare generală peste tot; de o parte cei ce sunt beneficiarii instituțiilor prezente vor fi împotriva oricărei schimbări. Împotriva lor, de cealaltă parte, vor fi masele, care se străduiesc să-și îmbunătățească starea, fiindcă în Planul lui Dumnezeu a sosit timpul unei schimbări.

Să ia poporul Domnului parte în această luptă? Nu! Să avem întotdeauna în minte că noi suntem făcători de pace. Nu numai că suntem noi înșine pașnici și căutăm să trăim în pace cu toți oamenii, dar trebuie să fim și promotori ai păcii și să ajutăm pe alții să vadă lucrurile drept și corect. Acest curs ar favoriza îndepărtarea anarhiei și a certei; dar anarhia va veni cu siguranță, în ciuda tuturor eforturilor contrare.

Cu toate acestea, Domnul ne arată prin Cuvântul Său că trebuie să fie o victorie de partea Noii Ordini de lucruri care intră acum. Socialiștii nu vor anarhie; dar ei nu sunt departe de ea. Anarhia este cel mai rău lucru care poate exista — lipsa de guvernare, de oricare fel, fiind lucrul cel mai rău pe care lumea îl poate avea. Elementul războinic va lupta această luptă până la capăt; și aceasta va fi calea prin care Dumnezeu va promova schimbarea, care este reprezentată în Biblie ca un „foc” mare, care va mistui „cerurile” actuale sau puterile eclesiastice conducătoare și „pământul” sau instituțiile sociale.

După acel mare „foc” deci, se vor arăta „noile ceruri și noul pământ”. Noile ceruri, noua putere eclesiastică conducătoare, vor fi Biserica viitorului în Glorie, Mireasa lui Cristos, pe tron cu El. Noul pământ va fi noua ordine de lucruri pe pământ, care va fi în mâinile Vrednicilor din Vechime, pe care Domnul îi va face „prinți în toată țara”, când Împărăția Sa va fi stabilită pe deplin.

„Vie Împârâția Ta”

Textul nostru continuă spunând: „Și timpul ca cei morți să fie judecați”, ca ei să-și primească răsplățile și pedepsele cuvenite, și să fie tratați cu dreptate, este strâns legat de acest timp al mâniei neamurilor. Cu întreaga lume care este moartă se va lucra în timpul acestei mii de ani ai Domniei lui Cristos. Obiectivul acelei lucrări este ca El să răsplătească „pe robii Tăi proroci”, începând la timpul potrivit. Răsplata lor este că ei vor fi Prinții pământești în Împărăție, peste tot pământul. Și „pe sfinți”. Sfinții vor fi schimbați prin Întâia Înviere, „în revărsatul zorilor” (Psalmul 46:5). „Cei care se tem de Numele Tău, mici și mari” arată răsplata tuturor care vor veni în armonie cu Domnul în timpul miei de ani — aceasta ilustrează binecuvântările Restabilirii care vor veni pentru întreaga omenire. Ei vor ((780)) primi aceste binecuvântări pe măsură ce își vor arăta ascultarea față de El în toate lucrurile.

Care va fi încheierea? „Și să distrugi pe cei care distrug (strică) pământul!” Cei care vor avea o influență corupătoare și care vor refuza să vină în armonie cu dreptatea în timpul miei de ani vor fi nimiciți dintre oameni. Nimic nu va rămânea de ei. Tot ce este rău va fi distrus, rădăcină și ramuri; numai cei drepți vor rămânea de-a lungul întregii eternități. Toți cei care vor simpatiza cu nedreptatea vor fi distruși. Vedem deci că întregul Veac Milenar va fi necesar pentru a împlini lucrarea schițată în textul nostru. Nu va fi împlinită dintr-o dată; nu trebuie să ne așteptăm la o împlinire subită a acestei lucrări.

Împlinirea Timpurilor Neamurilor va aduce Împărăția printr-o schimbare foarte înceată, sau cum se va face? Data de 21 septembrie n-a adus nici o schimbare mare, dar a văzut această mânie și această febră a războiului deja începută printre națiuni. Spiritul mâniei fierbea în ele în ultimii patruzeci de ani. Ele au fost în pregătire în tot acest timp, necheltuind banii pentru distracții, ci pentru războiul anticipat. Ele au construit uriașe flote știind că majoritatea acestor vase vor merge la grămada de fier vechi de îndată ce vor apărea noile tipuri de vase de război, făcându-le depășite pe cele vechi. Ele nu și-au irosit banii. Au recunoscut că această mare luptă se apropia. În marina germană este obiceiul să se insufle oamenilor gândirea că ei vor fi cuceritorii lumii și ei se așteaptă ca acest mare război să decidă această chestiune.

Noi călcăm pe ceea ce ar putea fi numit teren periculos, când presupunem chiar posibilitatea că în acest an care a început va fi o asemenea agitație a națiunilor, o asemenea încercare din partea regilor, a stăpânitorilor, a prinților politici și ai comerțului, de a menține lucrurile așa cum sunt; și pentru a face aceasta, probabil vor ridica bisericile la putere mare, pentru ca, dacă este posibil, prin ele să poată reține noua ordine de lucruri. Dacă aceasta va veni în acest an sau întro perioadă mai lungă, nu contează; credem că în acest mod indică Biblia că va veni. Când sistemele bisericești vor fi astfel ridicate, toți cei care susțin Planul lui Dumnezeu vor fi vorbiți de rău, priviți rău, cu toate că ei sunt cei mai buni prieteni ai lumii, cei mai adevărați — întocmai cum Domnul este cel mai adevărat prieten al întregii familii umane. Dar dacă Isus a fost răstignit, tot așa și aceștia, vor avea experiențe grele, și chiar dacă ofensatorii ar putea fi din Casa Credinței, noi trebuie să avem sentimente blânde față de ei. După cum sf. Petru le-a spus fraților săi evrei: „Și acum, fraților, știu că din neștiință ați făcut așa, ca și mai-marii voștri”. Fapte 3:17.

Problema evreiascâ

Cineva ar putea spune: Nu-i vedem încă pe evrei înapoi în Ierusalim. Este Ierusalimul încă călcat în picioare de către neamuri? Ca răspuns, noi întrebăm: Ce credeți că a vrut să spună Domnul nostru atunci când a spus că Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri până când se vor împlini Timpurile Neamurilor? Credeți că prin călcarea Ierusalimului în picioare Domnul nostru a vrut să spună călcarea pe pietrele și străzile Ierusalimului? Dacă așa credeți, atunci ați fost foarte nechibzuiți în gândire. Ierusalimul reprezintă statul național iudeu, guvernul, instituțiile, poporul. Evreii fuseseră deja călcați în picioare timp de secole înainte de remarca Domnului nostru — de fapt ei erau sub călcâiul romanilor pe vremea când Isus a rostit aceste cuvinte; și ei au continuat să fie sub dominația acelor guverne ale neamurilor „până se vor împlini Timpurile Neamurilor”.

Treptat evreii au început să iasă de sub starea lor de călcați-în-picioare — de persecutați timp de optsprezece secole. A sosit timpul când li s-a dat și încă li se dă Mesajul, așa cum este scris în Isaia 40:1, 2: „Mângâiați, mângâiați pe poporul Meu, zice Dumnezeul vostru. Vorbiți inimii Ierusalimului și strigați-i că timpul lui de suferință s-a sfârșit, că nelegiuirea lui este iertată; căci a primit din mâna Domnului de două ori cât toate păcatele lui”. Isaia 40:1, 2.

Această profeție a fost împlinită, așa cum este arătat în Studii În Scripturi, în anul 1878; și de atunci încoace steaua iudaismului se ridică; evreii au prosperat tot mai mult de atunci încoace, după cum ei înșiși își dau seama. Nicăieri n-au prosperat atât de mult ca și aici în Statele Unite, unde au primit cea mai mare binecuvântare; pe când în Rusia și Germania au fost persecutați într-o anumită măsură, dar nu în același grad ca înainte.

Ierusalimul nu mai este câlcat în picioare

Călcarea în picioare a evreilor a încetat. Peste tot în lume, evreii sunt acum liberi _ chiar și în Rusia. În data de 5 septembrie, țarul Rusiei a emis o proclamație către toți evreii din Imperiul Rus; și aceasta a fost înainte ca Timpurile Neamurilor să fi expirat. Se declara că evreii pot avea acces la cele mai înalte grade în armata rusă și că religia evreiască urma să aibă aceeași libertate ca și orice altă religie din Rusia. Unde sunt evreii călcați în picioare acum? Unde sunt supuși disprețului? În prezent nu au nici o persecuție. Noi credem că a încetat călcarea în picioare a Ierusalimului, pentru că timpul în care Neamurile să calce în picioare Israelul s-a sfârșit.

În ceea ce privește un guvern în Palestina, evreii au tot așa guvern acolo ca și oricare alți oameni de acolo. Oficial, guvernul turc are stăpânirea. Când vom avea ocazia, intenționăm să atragem atenția prietenilor noștri evrei asupra faptului că timpul dizgrației lor și Timpurile Neamurilor au expirat și că ei își pot restabili împărăția în Palestina; pentru că acum nu mai există nimic ce să intervină. Cu câțiva ani în urmă le-am atras atenția asupra faptului că ((781)) Timpurile Neamurilor se încheiau cu repeziciune; și Mesajul a mers de fapt peste tot în diferitele țări ale lumii unde trăiesc evrei, fiind tipărit în limbile idiș și germană. Acel Mesaj le-a dus pace, spunându-le despre restabilirea lor și indicândule tocmai acest timp. Acum putem să le spunem că Timpurile Neamurilor au expirat și că ei se pot duce și lua în posesie țara. Nu știm cât de curând o vor lua în posesie. Le va fi potrivit credinței lor.

O concepție adecvată despre Planul și aranjamentele divine arată că acum este timpul ca evreii să ia țara Palestinei de la guvernul turc. Turcii sunt nerăbdători să primească niște bani, și, deoarece n-au foarte mulți în prezent, sar părea că ar fi dispuși să scape de ceva ce nu le aduce nici un bine anume. Acum ar fi o bună ocazie pentru evrei să se ofere să cumpere Palestina; și probabil că ei și-ar primi țara pentru câteva milioane de dolari.

Turcii își dau seama că dacă ei pierd în războiul actual, vor pierde Palestina; în acest timp favorabil vinderea acelei țări le-ar aduce ceva profit. Nu există nimic în declarația Domnului nostru „Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri până se vor împlini timpurile neamurilor” care să militeze împotriva acestui gând. Pe de altă parte, totul este în favoarea lui; deoarece călcarea în picioare a evreilor a încetat. Acum depinde numai de ei să meargă și să-și ia în stăpânire țara.

Așteptârile Bisericii

Cineva ar putea zice: Deoarece împlinirea diferitelor profeții referitoare la timp demonstrează că metodele lui Dumnezeu de lucru sunt încete, nu s-ar putea ca Împărăția să nu fie introdusă încă cinci, zece, sau chiar douăzeci și cinci de ani de acum? Răspunsul nostru este: noi nu suntem profet; doar credem că am ajuns la punctul în care Timpurile Neamurilor s-au încheiat. Dacă Domnul mai are încă cinci ani pentru noi aici, să fim foarte bucuroși să ne găsim de această parte a vălului; și ne simțim siguri că toți copiii Domnului cu adevărat consacrați vor fi de asemenea bucuroși să se găsească de această parte a vălului dacă este voia Domnului. Dacă Domnul are chiar încă un an pentru noi așa de bun cum a fost anul trecut, ce am putea cere mai mult?

Nimic nu ne-ar putea convinge să ne despărțim de acea cunoștință a lui Dumnezeu și a Planului Său în care ne bucurăm astăzi. Peste tot în lume, ceea cei face pe copiii lui Dumnezeu să arate fericiți nu este o frumusețe exterioară deosebită, ci Lumina dinăuntru, Lumina Cunoștinței slavei lui Dumnezeu, Lumina Cunoștinței Adevărului divin în inimile noastre. Această lumină care strălucește prin aceste vase de pământ înveselește inima și aduce mângâiere. Nu ne putem imagina nimic mai bun. Cum spune poetul:

„Dorințele îmi mulțumește, cum altceva nimic n-o poate face”.

Suntem fericiți să fim conlucrători cu Dumnezeu; și în curând vom fi conlucrători cu El de partea cealaltă a vălului.

Priviți acum înapoi și vedeți cum s-au împlinit promisiunile Domnului — cum acest timp de Seceriș a fost, așa cum a spus El că va fi, un timp binecuvântat. Ascultați cuvintele profetului în privința timpului de la 1875 încoace și observați cum s-a împlinit profeția: „Ferice de cine va aștepta și va ajunge până la o mie trei sute treizeci și cinci de zile” — fericirea celor care au trăit de la 1875 încoace.

Ce binecuvântări am primit? Întocmai cum ne spune Biblia, așa a fost. Cei care-și deschid Domnului inimile află că El nu numai că intră și cinează cu ei, dar și că devine Servitorul lor, îi mângâie și-i servește cu „hrană la timpul cuvenit”. Așa se explică toate aceste adevăruri binecuvântate din care ne-am ospătat de când am intrat în lumina Adevărului Prezent; și dovedește că acest Plan Divin al Veacurilor nu este de la vreo ființă umană și nici nu este vreun plan sau proiect omenesc; pentru că nici o ființă umană nu este capabilă să scoată lucruri așa de glorioase din Cuvântul lui Dumnezeu.

Uitându-ne înapoi peste cei mai bine de o mie opt sute de ani, la eforturile zadarnice ale bărbaților și femeilor capabili de a scoate ceva rațional și armonios din Biblie, nu găsim nimic satisfăcător. Din contră, suntem rușinați de toate crezurile trecutului. Chiar și cele făcute în ultimul secol nu satisfac dorințele nimănui. Cei care sunt plătiți să le predice sunt rușinați s-o facă și le ascund cât se poate de mult.

Domnul nostru a spus că la a Doua Venire a Sa, El va servi lucruri „noi și vechi”; și așa este. Ne vin în atenție nu numai lucruri noi cu privire la gloria Împărăției viitoare și la lucrarea din timpul miei de ani de Domnie a lui Cristos, ci în același timp și lucruri vechi ajung la noi într-o lumină mai clară, mai bună. Printre acestea este învățătura Îndreptățirii prin Credință, despre care fratele Luther a predicat cu secole în urmă și despre care noi am crezut că fusese definită corect și înțeleasă în amănunțime. Acum ne dăm seama că n-am înțeles de loc Îndreptățirea prin Credință. De asemenea Sfințirea a fost propovăduită de către oameni buni. Când am ajuns la o înțelegere biblică a subiectului Sfințirii, tot ceea ce am știut înainte părea copilăresc și contradictoriu. Cât de frumoase și armonioase au devenit aceste învățături! Apoi sunt tipurile din Leviticul, care ilustrează toate trăsăturile glorioase ale Planului Divin. Toate aceste subiecte familiare strălucesc acum ca noi, fiind scoase în față de către marele nostru Stăpân, care ne servește, care ne dă „hrană la timpul potrivit”, „lucruri noi și vechi”.

Să luăm învățătura despre Botez, care a fost propovăduită în toate aceste secole trecute. Acum aflăm că ceea ce noi n-am știut despre ea era foarte mult! Când ajungem la o înțelegere a subiectului Botezului, este frumos, măreț! ((782)) Niciodată nu ne-am gândit că are atâta însemnătate. Motivul acestei creșteri a cunoștinței este că trăim în timpul binecuvântat menționat de profetul Daniel: „Ferice de cine va aștepta și va ajunge până la o mie trei sute treizeci și cinci de zile” — cu alte cuvinte, cum am spus mai înainte, ferice de cei care sunt în viață după expirarea celor 1335 de zile. Trăim în timpul în care Dumnezeu revarsă peste inimile și mințile noastre toată această bucurie, pace și binecuvântare menționate de către profet; dar nu s-a întâmplat într-o oră, într-o zi sau într-un an. A fost o desfășurare treptată a Adevărului Divin. Cărarea celui drept strălucește tot mai mult.

„Prudenți ca șerpii — fârâ râutate ca porumbeii”

Suntem cu toții de acord că la sfârșitul diferitelor perioade profetice ale trecutului, evident n-a fost o explozie bruscă de lucruri noi, ci dimpotrivă, noile condiții au intrat treptat. Acum însă, în privința acestui timp în care trăim, pare să fie o mică diferență; pentru că, vorbind despre acest mare Timp de Strâmtorare care vine peste lume și despre schimbările care vor avea loc în prezent, Domnul îl prezintă peste tot că vine pe neașteptate. „Într-un ceas” este o expresie frecventă; nu însemnând în mod obligatoriu o oră literală, ci un interval de timp foarte scurt. „Într-o singură zi” este o altă expresie, indicând o scurtă perioadă de timp. Domnul spune că El va face o „lucrare scurtă pe pământ”. Noi credem aceasta. Ne amintim iarăși că Învățătorul a spus: „Și dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nimeni n-ar scăpa; dar din cauza celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate”.

Ce a vrut El să spună? Credem că acest spirit de turbare care se manifestă acum pe Bătrânul Continent sigur că se va răspândi, și că această mânie națională, ură, răutate a unei națiuni împotriva alteia, se vor extinde la persoane. Credem că este foarte înțelept deci, că presa publică și diferitele persoane oficiale ale acestei țări caută să-i facă pe toți să recunoască faptul că noi suntem un popor amestecat, și că simpatiile noastre naturale sunt cu cei de peste ocean care sunt de aceeași origine cu noi, și orice activitate specială în căutarea de a apăra vreo națiune anume care este acum în război ar cauza răutate și ură, ar contribui la condiția despre care se vorbește în Biblie când „se vor bate frate cu frate, prieten cu prieten”.

Credem că este foarte înțelept din partea oficialilor din guvern să pledeze ca noi să nu susținem nici una dintre părțile în războiul actual, pentru că a face aceasta ar alimenta spiritul de anarhie; și credem că în ceea ce îi privește pe toți oamenii cu înclinații religioase, ei ar trebui să facă tot ce le stă în putere să prevină răspândirea acestui spirit al anarhiei, chiar dacă acesta va veni cu siguranță. În felul acesta noi ne vom face datoria, chiar dacă străduințele noastre de a aduce lumii pace sunt cu totul fără efect. Ar trebui să avem totdeauna în minte că suntem reprezentanții Domnului Dreptății și ai marelui Rege al Păcii, care în final Își va lua Tronul Puterii.

În legâturâ cu eliberarea Bisericii

Ce ar trebui noi să așteptăm dacă această mare schimbare va veni anul viitor? Ni se pare posibil că un an ar putea realiza toată această schimbare mare pe care o așteptăm. Dar poate că nu va fi așa. Trebuie să așteptăm și să vedem. Noi numai sugerăm posibilitatea ca într-un an să vină toate aceste lucruri mari. Aceasta va fi foarte neașteptat, precum durerile nașterii peste femeia însărcinată — fără prevenire. Acest război a venit fără prevenire, și foarte grabnic națiunile erau în luptă una împotriva alteia; pentru că a sosit timpul.

Deoarece aceste lucruri au fost înainte ținute în frâu mai mult sau mai puțin, acum Domnul le lasă libere treptat; și El le va lăsa tot mai libere până când va veni marea anarhie care ar distruge toată omenirea dacă n-ar fi oprită. Între timp, clasa Împărăției va fi fost glorificată, iar marele nostru Rege Își va fi luat marea Sa putere, și cu Aleșii, Corpul lui Cristos, Biserica, El va aduce pace și binecuvântare omenirii, imediat ce lumea va fi fost trecut prin focul anarhiei, iar ordinea de lucruri actuală va fi fost dizolvată de căldura cea mare — nici un moment mai repede. Atunci Aleșii Domnului vor interveni pentru ca lumea să nu fie distrusă, pentru ca umanitatea să nu se autodistrugă; și atunci va fi începutul binecuvântărilor care vor veni peste toți oamenii prin Cristos, prin meritul sacrificiului Său, prin intermediul Cristosului glorificat — Isus și comoștenitorii Săi în Împărăție.

Privind aceste lucruri, ne dăm seama că avem toate motivele să facem tot ce ne stă în putere să ne pregătim pentru această lucrare glorioasă. Ne amintim de asemenea ce ne-a spus dragul nostru Răscumpărător să facem: „Când vor începe să se întâmple aceste lucruri îLe vedem? Credem că da!ș ... să vă ridicați capetele, pentru că răscumpărarea voastră se apropie”. Exact cât de aproape, Domnul n-a spus. Prin urmare, noi nu putem încerca să spunem.

Dar nu putem fi departe de schimbarea noastră; și sfătuim ca toți cei care sunt ai Domnului să trăiască zi de zi exact ca și cum aceasta ar fi ultima zi de partea aceasta de Văl, și ca și cum noaptea aceasta sau ziua de mâine ne va introduce în lucrurile glorioase de dincolo de Văl. Trăind în felul acesta va fi desigur cel puțin o bună experiență pentru noi, aducând binecuvântări și coacere a caracterului. Ce mod de a trăi binecuvântat! — fiecare zi în anticiparea întâlnirii cu Răscumpărătorul nostru și a împărtășirii de lucrarea Sa minunată! Lucrurile legate de acest timp ni se par tot mai puțin importante, din această cauză numele noastre ((783)) sunt respinse ca fiind rele de către cei care trăiesc pentru tot ceea ce pot scoate din această viață de acum.

„Beți toți din el”

Ce li se poate face corpurilor noastre muritoare? Nimeni nu are puterea de a ne răni ca Noi Creaturi. Noi așteptăm schimbarea noastră, care va veni la unii într-un fel, iar la alții într-altul. Dumnezeu să fie lăudat! Facă-se voia Lui! Domnul nostru a avut un pahar la încheierea experiențelor Sale și a fost unul deosebit de amar, suferința Sa ca răufăcător și ca hulitor fiind în mod special severă. Sub legea evreiască, hulirea numelui lui Dumnezeu era una dintre cele mai grave nelegiuiri și era pedepsită în mod special printr-o moarte înjositoare. Nu Isus a fost hulitorul, ci cărturarii și fariseii au fost hulitorii. Cu toate acestea, Isus a trebuit să moară ca un hulitor, în timp ce aceia care huleau de fapt erau cei care L-au dat la moarte!

Să nu ne mirăm dacă în aranjamentul divin Dumnezeu ar avea un pahar amar pentru membrele picioare ale Corpului lui Cristos. De ce să gândim așa? Pentru diferite motive. Noi avem atât de multă favoare de la Dumnezeu, încât ar părea că merităm să avem încercări mai severe și un pahar mai plin și mai amar decât alții. Mai mult, Scripturile par să implice că așa va fi.

Ilie a fost un tip al Bisericii și ne amintim că la plecarea sa a fost luat într-un car de foc; și noi credem că acesta reprezintă simbolic timpul de strâmtorare asupra Bisericii când va veni timpul plecării noastre. Apoi, iarăși, Ioan Botezătorul a fost un semi-tip, semi-antitipul lui Ilie. Experiențele lui Ioan au fost foarte amare. El a fost închis pentru o vreme și nu i-a fost permis să predice deloc; și fără îndoială că el s-a întrebat în timpul șederii sale în închisoare dacă nu cumva a greșit în glorioasele sale așteptări cu privire la Mesia. Și apoi a venit hotărârea neașteptată de a fi decapitat. Irodiada și Salomeea erau nerăbdătoare să scape de el, dar împăratul Irod nu era. Ne amintim că în interpretarea dată de noi acestui tip împăratul reprezintă puterea civilă, Irodiada reprezintă biserica Romano-catolică, iar Salomeea, fiica, reprezintă bisericile protestante unite. Acestea sunt mai mult sau mai puțin unite cu puterile civile, mai ales „Mama”. Ne amintim că a fost un dans special din partea Salomeii în fața împăratului, care a fost atât de încântat de ea încât i-a spus că putea să primească tot ce-și dorea, chiar și jumătate din împărăție. După ce s-a sfătuit cu mama ei, ele au decis că lucrul cel mai bun care se putea întâmpla era moartea lui Ioan Botezătorul.

Tot așa a fost și în cazul Învățătorului. Conducătorii religioși au decis că lucrul cel mai bun care se putea face era ca El să piară. Ne amintim că ultimul mare preot al națiunii evreiești, Caiafa, a fost cel care a profețit cu privire la Isus că era mai util ca un om să moară pentru popor decât să piară întreaga națiune. La fel a fost și în cazul lui Ioan. Irodiada și Salomeea au hotărât ca Ioan Botezătorul să moară, și în acest fel va înceta să fie o continuă aducere aminte a căii lor rele; și de aceea ele au cerut să i se taie capul.

Dacă aceasta este sau nu o parte din antitip rămâne de văzut. Nu ne-ar surprinde dacă ar fi așa. Nu vorbim hotărât; dar dorim să fim „prudenți ca șerpii”. Să nu fim surprinși de niciunul dintre lucrurile pe care Domnul le-ar permite să vină. Să ne amintim că Învățătorului nostru I-a fost dat un pahar amar de suferință în ceasurile Sale finale și că Tatăl n-a încercat săl îndepărteze de la El. Ci Isus l-a acceptat cu umilință spunând: „Nu voi bea paharul pe care Mi l-a dat Tatăl să-l beau?”. La fel și noi, să fim bine pregătiți pentru orice pahar de experiențe amare și înjosire pe care Domnul l-ar avea pentru noi. În același timp să avem în minte gândul înviorător dat nouă prin promisiunea din Scripturi, că Domnul nu va permite să fim ispitiți, sau încercați, mai mult decât suntem în stare să suportăm, ci odată cu ispita El va pregăti o cale de scăpare. Asigurarea mai departe este că „toate lucrurile lucrează împreună spre binele celor care iubesc pe Dumnezeu, al celor care sunt chemați după planul Său”. Romani 8:28.

Cuvinte de încurajare

Am auzit noi Chemarea să devenim Mireasă, Soția Mielului, să ieșim din lume, să fim morți față de lume, să ne predăm Lui voința, să ne sacrificăm comorile pământești? Am devenit noi urmași în urmele lui Isus? „Dacă voiește cineva să vină după Mine, să se lepede de sine (să renunțe la voința sa proprie), să-și ia crucea și să Mă urmeze”. Îl urmăm noi pe Domnul, și vom continua să-L urmăm? În inimile noastre trebuie să spunem: Da.

Învățătorul a spus că la Regenerare cei care Îl urmează acum vor avea corpuri glorioase, ca și al Său. „Vom fi ca El, pentru că Îl vom vedea așa cum este” — împărtășindu-ne de gloria Sa. Fie ca aceasta să fie partea noastră a tuturor! Să ne bucurăm împreună în lucrurile glorioase pe care Dumnezeul nostru le-a pregătit pentru cei care sunt Biserica Sa — mai întâi pentru marele Cap al acelei Biserici, Domnul nostru Isus, și mai târziu pentru noi, urmașii Săi umili, care căutăm să devenim comoștenitori cu El în Împărăția Sa.

Să ne amintim că nu doar cunoștința singură sfințește. Cunoștința este valoroasă pentru sfințirea spiritului numai când ne conformăm condițiilor că ne vom omorî voința proprie a cărnii și vom cultiva tot mai mult din Spiritul Domnului, despre care ne spune Sf. Petru. Noi suntem îndemnați să ne dezbrăcăm de toate acestea: răutate, ură, mânie, ceartă etc.; și să ne îmbrăcăm cu toate acestea: bucurie, pace, îndelungă răbdare, blândețe, bunătate, credincioșie, umilință, dragoste frățească și ((784)) iubire. Apostolul Petru spune: „Dacă aveți din belșug aceste lucruri în voi, ele nu vă vor lăsa să fiți nici leneși, nici neroditori în ceea ce privește deplina cunoaștere a Domnului nostru, Isus Hristos”; „căci în felul acesta vi se va da din belșug intrare în Împărăția veșnică a Domnului și Mântuitorului nostru Isus Hristos” (2 Petru 1:5-11). Fie ca ambiția și țelul nostru să fie să avem parte în acea Împărăție!

„Cine va sta?”

Să ne amintim că suntem într-o perioadă de încercare. Apostolii au avut o perioadă similară în intervalul de timp dintre moartea Domnului nostru și Cincizecime. După învierea Domnului nostru, El li S-a arătat ucenicilor Săi de câteva ori, iar apoi ei nu L-au mai văzut multe zile. După aceea s-au descurajat și au spus: „Nu are rost să mai așteptăm”; „Mă duc la pescuit” a spus unul. Încă doi au spus: „Vom merge cu tine”. Erau gata să se întoarcă la pescuit și să lase lucrarea de pescuire a oamenilor. Acesta a fost un timp de încercare pentru ucenici. Tot așa este și acum. Dacă există vreun motiv care i-ar face pe unii să se lase de Domnul și de Adevărul Său și să înceteze a sacrifica pentru Cauza Domnului, atunci nu numai dragostea de Dumnezeu în inimă le-a stârnit interesul pentru Domnul, ci altceva; probabil o speranță că timpul este scurt; consacrarea a fost doar pentru un anumit timp. Dacă este așa, acesta este un timp potrivit să se lase.

Foarte probabil, acum este așa cum a fost când Isus le-a spus ucenicilor Săi cu o anumită ocazie: „Voi nu vreți să vă duceți?” Răspunsul a fost: „Doamne, la cine să ne ducem? Tu ai cuvintele vieții veșnice”. Noi am flămânzi spiritual dacă am merge în altă parte decât la masa Domnului. Nu știm unde să mergem în altă parte. Să stăm numai la masa Domnului. El ne hrănește cu Mesajul Adevărului și Vieții, și noi credem că El va pune pe masă tot ce este necesar pentru cei care flămânzesc și însetează după Adevăr; și că Adevărul asupra fiecărui subiect necesar pentru noi va fi dat pe măsură ce Domnul binevoiește să-l descopere; pentru că El a promis: „căci ei vor fi săturați”.