EVLAVIA ATRAGE PERSECUȚIE

„De fapt, toți cei care voiesc să trăiască în evlavie în Hristos Isus vor fi persecutați.”

2 Timotei 3:12 .

R 5394 W. T. 1 februarie 1914 (pag. 39-40)

Evlavia reprezintă în general starea de dreptate, opoziție la păcat, după cum Dumnezeu este opus păcatului — o stare în armonie cu dreptatea, după cum El este drept; generozitate, blândețe și iubire, după cum El este generos, blând și iubitor. Există caractere blânde, generoase și nobile în lume, care nu sunt creștini. Aceștia pot avea mai multă sau mai puțină împotrivire din partea altora care au o dispoziție rea — după cum întunericul întotdeauna se împotrivește luminii; totuși, acești oameni nobili exercită moderație în dreptatea lor — nu sunt drepți peste măsură. Ei nu merg până la extremă în religia lor, după cum se spune uneori. Aceste caractere fine ar putea să aibă ocazional unele persecuții, din punct de vedere politic sau altfel; dar chiar și dușmanii acestora vor avea respect față de ei.

Dar apostolul în textul nostru limitează persecuția la „cei care trăiesc în evlavie în Hristos Isus”. Care este deosebirea între a trăi evlavios și a trăi evlavios în Cristos Isus? Răspundem că datorită relației lor speciale cu Cristos Isus, poporul lui Dumnezeu are o iluminare specială. Ei văd mai clar principiile Dreptății lui Dumnezeu. Ei au o regulă mai strictă după care este guvernată viața lor. Alții nu văd aceste lucruri mai adânci ale Planului divin și aranjamentul special pe care Dumnezeu l-a făcut cu Biserica.

Cei care sunt „în Hristos Isus” au o cunoștință inteligentă a faptului că au intrat într-un Legământ de Sacrificiu. Ei își dau seama că nu trebuie să-și compromită religia în nici un mod; ei nu trebuie să se compromită nici cu păcatul, nici cu lumea. Ei trebuie să susțină principiile dreptății, chiar în detrimentul intereselor lor pământești.

Cei evlavioși dar nu în Cristos Isus — cei care au o măsură de Evlavie — ar putea să se complacă în multe lucruri care nu ar fi greșite pentru lume — n-ar fi păcătoase, imorale, crude. Totuși creștinul își consacră tot timpul, talentul, influența și banii pentru acel serviciu, potrivit cu ceea ce înțelege el a fi Cuvântul lui Dumnezeu și spiritul acestui Cuvânt. Omul lumesc drept s-ar putea simți liber să dea din banii săi pentru diferite cauze și scopuri, care ar fi raționale și potrivite în ele însele, în timp ce creștinul s-ar întreba: Care este voia Domnului, calea Domnului?

Restricțiile administratorului creștin

Creștinul este restrâns în folosirea banilor; căci el întotdeauna se gândește cum ar vrea Domnul să-i folosească. Creștinul își folosește banii pentru predicarea Evangheliei și publicarea ei în diferite moduri; în timp ce alți oameni ar putea să-și folosească banii pentru mari binefaceri și dotări pentru colegii. Creștinul ar gândi: Există multe ocazii pentru oameni să primească educație în cele pământești, și cred că Domnul ar vrea ca eu în calitate de copil al Lui să-I folosesc banii ca să-i ajute pe oameni să primească educație spirituală.

La fel în folosirea timpului; omul natural ar putea spune: Vom alege o anumită seară pentru a merge la o operă bună. Nu vom merge într-un loc de reputație proastă, dar vom petrece un anumit timp în fiecare sezon la operă. Sau poate vom sprijini arta, muzica și literatura. Trebuie să adoptăm o cale care va câștiga aprobarea societății. Acesta ar fi cel mai înțelept lucru. Dar creștinul spune: Timpul meu, banii mei sunt consacrate Domnului. Eu sunt administratorul Lui, le pot folosi pe acestea într-un mod mai bun. Un om lumesc poate sprijini arta și să cheltuiască o mie de dolari — sau zece mii de dolari — pe o singură pictură, pentru că el dorește ca arta să înflorească. Sau ar putea cumpăra o piesă frumoasă de sculptură pentru a-și împodobi casa, dar nu acesta este cursul meu. Eu trebuie să mă gândesc care este voința Domnului pentru mine ca servitorul Său.

Creștinul are limitări pe care omul lumesc nu le are. Dar suntem bucuroși pentru toți ((1072)) bărbații buni și femeile bune, care pot fi buni și nobili chiar dacă nu sunt în Cristos Isus. Suntem bucuroși să-i apreciem. Există oameni nobili în lume. Există unii evlavioși în afara Bisericii, evlavioși într-un anumit grad; și este posibil ca ei să ajungă să vadă ceva din Adevăr, dacă sunt cu adevărat caractere nobile. Evlavioșii acestei lumi vor primi o binecuvântare în timpul Restituirii. Orice lucru evlavios pe care l-au făcut, fiecare act de generozitate, își va primi răsplata. Și prin cultivarea sentimentelor lor mai înalte, ei vor avea mai puțini pași de îndreptat.

Cei evlavioși în mod special sunt persecutați

Persecuțiile care vin asupra celor evlavioși în Isus Cristos sunt speciale. Nu trebuie să așteptăm multe din acestea de la Corpul lui Cristos. Nu ne așteptăm ca un om să-și folosească pumnul pentru a-și lovi propriii ochi, nici nu așteptăm ca o mână s-o rănească pe cealaltă. Se poate ca pielea de pe o mână să fie mai aspră și uneori să o zgârie pe cealaltă. Dar noi nu putem fi membri ai aceluiași Corp și să ne persecutăm unul pe altul. Persecuția este ceva ce este intenționat și este căutat sau urmărit. Persecuția nu este numai un act sau un cuvânt — ea este o succesiune de cuvinte rele și de fapte în vederea pedepsirii unora pentru aderarea la o opinie sau la o cale de conduită.

Astfel persecuția vine de la o anumită clasă numită de Isus lume. Dar clasa pe care Isus a numit-o lume sunt cei care au avut o formă de evlavie, dar n-au avut puterea ei. Creștinătatea are contrafacerile ei, așa cum banii au contrafacerile lor. Astfel apostolul vorbește despre o clasă care vrea să-și ia numele Domnului și folosește greșit acel nume. Și există oameni în lume astăzi care nu cunosc diferența dintre adevărat și contrafăcut — dintre Adevăr și eroare — și care nu vor să știe și se feresc să li se spună. Ei știu cumva că ar veni asupra lor o anumită măsură de condamnare dacă ar recunoaște faptele reale și nu ar acționa conform lor.

Ei nu sunt toți oameni răi, în nici un caz. Există foarte mulți oameni buni printre neghină; dar nu există deloc grâu adevărat printre neghină — nu există hrană adevărată. Dar această neghină pozează ca Biserica lui Cristos; sistemele neghină pozează ca creștinism. Și de la această clasă vin de obicei persecuțiile. Ele încearcă să scoată afară grâul, sau să-l înăbușe și să-l facă neroditor. Așa a fost și în zilele Domnului nostru. Cei la care S-a referit Domnul ca persecutori nu erau neamurile din zilele Sale, ci acei lumești dintre evrei — acei care nu erau pe deplin consacrați Domnului, dar care gândeau că sunt.

Nicodim a fost un caracter frumos și Gamaliel a fost un caracter frumos — și așa au fost mulți care nu au devenit ucenicii lui Cristos. Evident că mulți căutau dreptatea; ca, de exemplu, tânărul care a venit la Domnul și L-a întrebat: „Bunule Învățător, ce să fac ca să moștenesc viața veșnică?” Domnul a răspuns: „Cunoști poruncile”. Tânărul a spus: „Învățătorule, toate aceste lucruri le-am păzit din tinerețea mea”. El a fost un caracter nobil și Isus privindu-l l-a iubit, chiar dacă nu era ucenic. Și Isus i-a spus: „Îți lipsește un lucru; du-te, vinde tot ce ai, dă la săraci și vei avea o comoară în cer; apoi vino, și urmează-Mă luându-ți crucea”. Dar el a plecat întristat. El nu a vrut să devină un membru în Cristos Isus. El nu a vrut să dea tot ce avea Domnului. El era foarte bogat — „avea multe averi” și a preferat să țină la averea sa. Marcu 10:17-22.

Au fost alții care au trecut prin multe formalități și ceremonii și care au ținut diferitele îndemnuri ale Legii și sărbătorile și posturile ei; dar ei nu au fost „israeliți cu adevărat în care nu era vicleșug”. Și mai târziu ei au devenit persecutori ai lui Cristos și ai celor care umblă în urmele Lui de sacrificiu.

Creștinii pretinși sunt cei care persecută

Tot așa, și cei care trăiesc evlavios în Cristos Isus își au persecuțiile lor, nu atât de mult de la clasa lumească, ci de la creștinii pretinși. Există o clasă în bisericismul de astăzi care are multă mândrie și satisfacție de sine. Ei sprijină o instituție mare. Dacă ceva pare a fi dușmănos acestei instituții, ei sunt plini de mânie și dornici să persecute. Unii spun privitor la cei care vestesc Adevărul Prezent și care trăiesc o viață evlavioasă ca urmași ai lui Isus Cristos: Dacă îi lăsăm pe acești oameni în pace și îi lăsăm să învețe aceste lucruri, tot ceea ce am susținut de secole se va spulbera. Oare Luther nu ne-a transmis Adevărul? Nu a dat Calvin bisericii Adevărul? Nu avem noi învățăturile lui Wesley? Nu, nu; nu vom primi aceste „învățături noi”!

Dar vedem că acești oameni persecută Adevărul și pe reprezentanții lui din cauza înțelegerii greșite. Ar trebui să avem o mare simpatie și să nu fim foarte supărați pe ei. Aceasta nu înseamnă că ar trebui să fim bucuroși de persecuție — orice persecuție „deocamdată pare o pricină de întristare și nu de bucurie” (Evrei 12:11). Dar dacă știm că suferim pentru dreptate, atunci știm că Spiritul lui Dumnezeu rămâne peste noi. Numai cei care știu că suferă pentru Cristos și care primesc aceasta cu bucurie pentru că este voința lui Dumnezeu, se pot bucura, pentru că persecuția produce în ei rezultate binecuvântate. Deci

„Să rămânem liniștiți sub a Sa grijă tandră,
Pentru că El va face furtuna să înceteze;
Și spaima de aici va alunga
Aducând pacea care va urma.”

„DOMNUL DUMNEZEUL TĂU TE VA ÎNCERCA”

De ce permite Dumnezeu ca poporul Său să sufere? De ce nu-i scutește de suferință pe acei care sunt ai Lui, așa cum un părinte iubitor șiar scuti copilul? Scripturile răspund: pentru că Dumnezeu realizează un mare Plan care în cele din urmă va aduce binecuvântări tuturor celor care ((1073)) vor lucra drept; căci Dumnezeu dorește să arate rezultatele rele ale păcatului, efectele lui care produc deteriorare. Scopul lui Dumnezeu este ca după ce se vor sfârși cele șase zile de Păcat și Moarte, în a șaptea zi să fie o binecuvântare pentru toată creația gemândă. „Stăpânul, Domnul va șterge lacrimile de pe toate fețele.” Isaia 25:8.

Și există un motiv special de ce Dumnezeu permite ca persecuția să vină asupra celor consacrați ai Săi. „Domnul Dumnezeul tău vă încearcă”, vă probează. De ce? Ce încearcă El? Noi pretindem că suntem copiii Săi loiali. Pretindem că predăm tot ce avem. Și acum „Domnul Dumnezeul vostru vă pune la încercare ca să știe dacă iubiți pe Domnul Dumnezeul vostru, din toată inima voastră și din tot sufletul vostru”. Deut. 8:2; 13:3.

Cât de mult veți îndura? Cu câtă răbdare veți îndura? Până la ce limită veți îndura? Cei care vor îndura cel mai mult și vor îndura cu cea mai multă răbdare, vor da dovadă de cel mai bun caracter. Și cei care demonstrează cel mai bun caracter vor avea pozițiile cele mai înalte în Împărăție. Fiecare va primi o poziție conform credincioșiei sale. Dar după cum o stea se deosebește de altă stea în strălucire, așa va fi și în Împărăție. Cel care luptă cea mai mare luptă împotriva naturii sale și demonstrează mai multă dragoste și zel al inimii sale, acela va avea un loc înalt.

„Cum merge lupta ta?
Bătălia de-o viață cu tot ce-i rău?
Conflictul tău nu este josnic și scopul tău nu-i egoist;
E un război de uriași și împărați.
Nu da atenție mulțimii de vrăjmași!
Lupta împotriva vrăjmașilor este încă partea Bisericii.
Alătură-te lui Dumnezeu și vei birui;
Vai de omul împotriva căruia Satan nu luptă!”