RESPONSABILITATEA NOII CREATURI FAȚĂ DE LEGEA DIVINĂ

PARTEA I-A

R 5088 W. T. 1 septembrie 1912 (pag. 271-273)

Legământul Legii a fost un legământ pe care Dumnezeu l-a făcut cu Israel, bazat pe ținerea Legii care a fost exprimată pe scurt în Cele Zece Porunci. Apostolul Pavel spune că Domnul nostru a fost născut sub Lege (Gal. 4:4); nu numai sub Cele Zece Porunci, ci sub Legământul Legii. Acest Legământ al Legii, după cum arată apostolul în altă parte, a fost acea anexă la Legământul Avraamic care a fost simbolizată prin Agar și nu prin Sara. Domnul nostru a fost sub acest Legământ Agar deci — sub Legământul Legii — Legământul după trup — până la vârsta de treizeci de ani.

Nu avem nici o mărturie în privința ascultării de Lege a Domnului înainte de a ajunge la maturitate, deși avem toate motivele să credem că El a ținut Legământul Legii. Dar timpul încercării Lui speciale a început la botez. Faptul că Dumnezeu a fost dispus să intre într-un Legământ de jertă cu Domnul nostru arată că El a fost perfect la acel timp. Domnul nostru a stăruit în ținerea Legii în timpul misiunii Sale, și în același timp a sacrificat drepturile care erau ale Sale prin ținerea Legii.

Cu Domnul nostru a fost la fel cum a fost cu Adam. Isus a fost perfect la timpul botezului Său; de aceea, nimeni nu putea contesta dreptul Său la viață. În consecință, Dumnezeu a lucrat cu El ca și cu Unul care avea drept la viață. Dar după cum Adam a fost pus la încercare să se vadă dacă se va dovedi credincios, tot așa Domnul nostru Isus a fost în încercare în cei trei ani și jumătate ai misiunii Sale, pentru a-Și dovedi vrednicia de a-Și păstra dreptul la viață. Dacă n-ar fi reușit să țină Legea cândva în timpul misiunii Sale, El n-ar fi reușit să aibă aprobarea divină. În mod asemănător, dacă n-ar fi reușit să țină Legământul de jertfă, n-ar fi reușit să-Și asigure chemarea și alegerea.

STAREA INIMII, PROBATĂ ÎN MOD CONTINUU

Ceea ce a făcut Domnul nostru în această chestiune este egal cu ceea ce facem fiecare dintre noi. Noi venim la Domnul la început și ne prezentăm ca jertfe vii. Acceptarea noastră de către El și atribuirea meritului Său ne fac ființe perfecte din punctul de vedere divin. Oricine este perfect în trup are dreptul la viață, conform Legii divine. Dar faptul că avem dreptul la viață pentru moment, nu dovedește că aceasta va fi veșnică.

La sfârșitul miei de ani de domniei a lui Cristos, lumea va fi perfectă în mod real. Ei vor fi atunci supuși unei probe pentru a dovedi dacă această perfecțiune este sau nu este profundă și durabilă, dacă este sau nu este starea permanentă a inimii lor. Așa a fost și cu Domnul nostru. Înainte de consacrarea Sa, în mod sigur n-a avut astfel de încercări și împotriviri din partea păcătoșilor cum a avut după aceea. „Uitați-vă bine la Cel care a suferit din partea păcătoșilor o împotrivire așa de mare față de Sine” (Evrei 12:3). Practic, toate încercările Sale au început la consacrare. Nu avem nici un motiv să presupunem că Domnul nostru a trecut printr-o încercare de viață sau moarte înainte de consacrarea Sa.

Când Domnul nostru a fost în vârstă de treizeci de ani, El a fost sfânt, fără cusur, nepătat și separat de păcătoși. Încercarea Lui, care a fost pentru a-Și dovedi vrednicia, a început la consacrare și a continuat până la moarte. Timp de trei ani și jumătate, spiritul minții Sale a fost probat. Dacă în acel timp ar fi comis vreun păcat, ar fi fost atunci acceptat de Dumnezeu? Desigur că nu! El a fost în încercare, nu ca creatură veche, ci ca Creatură Nouă, și încercarea Lui nu s-a sfârșit până când a strigat pe cruce: „S-a sfârșit!” Aceasta însă n-a schimbat faptul că era încă sub Lege. Legea a avut stăpânire asupra Lui atâta timp cât a trăit. Ca Nouă Creatură, El n-a avut un corp de natură spirituală. A avut corp uman și de aceea a fost răspunzător de tot ceea ce a făcut corpul uman.

Așa este și cu noi. Corpul este socotit mort într-un sens al cuvântului. După cum spune apostolul: „Deci, dacă ați fost înviați împreună cu Hristos, căutați lucrurile de sus”. Aceasta se referă la noi numai ca Noi Creaturi? Da. Nu este carnea noastră socotită moartă? Da, dar noi suntem la modul figurat înviați din morți (Rom. 6:4, 5; Col. 3:1). În orice măsură corpurile noastre nu reușesc să dea ascultare perfectă, Cristos, ca marele Avocat, completează. Astfel, dacă vreunul dintre noi păcătuiește, avem un Avocat la Tatăl. Indiferent cât de mărunt poate fi păcatul, este păcat. Dumnezeu nu ne ține în socoteală în privința trupului, ci ține Noua Creatură răspunzătoare. Pentru aceste slăbiciuni ale trupului, Noua Creatură merge zilnic la Domnul și spune: „Iartă-ne nouă greșelile noastre”. Noi avem un Avocat la Dumnezeu și dacă păcătuim putem veni la Dumnezeu și să obținem har în orice timp de nevoie. 1 Ioan 2:1; Evrei 4:16.

ÎNCERCAREA DUBLĂ A NOII CREATURI

După cum am văzut, când Domnul nostru a făcut consacrarea la botez, El a fost o ființă umană perfectă. Când Tatăl I-a acceptat sacrificiul, El a fost conceput din nou; și a fost în acea măsură un suflet nou, o Nouă Creatură — spirit. Dar El a avut această comoară a minții noi într-un vas de lut, și Noua Creatură a fost răspunzătoare pentru tot ceea ce făcea vechea creatură. Dacă vechea creatură L-ar fi dus în necaz, Noua Creatură ar fi fost răspunzătoare.

După cum s-a afirmat anterior, Domnul nostru a fost sub stăpânirea Legii atâta timp cât a trăit. Se ridică atunci întrebarea: Cât timp a trăit ca om? Răspunsul nostru este că, într-un sens foarte important al cuvântului, El a murit la botez; adică, a murit în ceea ce privește voința umană, dar corpul Său uman n-a murit. Corpul Său uman, deci, era obligat față de fiecare Lege așa cum fusese înainte. El a devenit Nouă Creatură în spiritul minții Sale, dar o Nouă Creatură fără un corp nou; și în aranjamentul divin Noua Creatură a acceptat și a folosit vechiul corp pământesc, cu toate responsabilitățile acelui corp pământesc, oricare ar fi fost ele.

Cu alte cuvinte, carnea are legea și responsabilitățile ei. Dar ca Nouă Creatură Domnul nostru a fost sub o lege în plus. Nu trebuie să înțelegem că în calitate de Nouă Creatură a fost eliberat de Cele Zece Porunci. În carnea Sa a fost o ființă umană perfectă, sub Lege. Ca Nouă Creatură El a întreprins să facă mai mult decât doar să țină Legea; și astfel Noua Creatură a fost în încercare — nu numai să dovedească dacă trupul de carne va trăi la înălțimea cerințelor Legii, ci dacă trupul va fi adus în supunere față de legea mai înaltă a Noii Creații. Astfel Domnul nostru a făcut mai mult decât doar să țină Legea — nu mai puțin decât s-o țină.

Isus a murit față de Legământul Legii, dar nu față de Lege, atunci când S-a consacrat. El n-a fost eliberat de responsabilitatea față de Lege potrivit trupului, ci în calitate de Nouă Creatură a renunțat la orice speranță, orice perspectivă în ceea ce privește Legământul Legii. Când a renunțat la natura umană, nu-I mai folosea la nimic ceea ce se aplica la natura umană, la care a renunțat pentru a primi ceva mai bun. De aceea a murit față de Legământul Legii nu pentru că nu-l putea ține, ci, devenind mort față de acel Legâmânt, să poată deveni viu față de Legământul de jertfă. Binecuvântările acelui Legământ al Legii ar fi fost numai viața pământească. Astfel, când Domnul S-a consacrat, El a jertfit tot ce aparținea de Legământul Legii.

NICIUN AVOCAT PENTRU DOMNUL NOSTRU

Dacă natura umană a Domnului n-ar fi reușit să țină Legea, Noua Creatură ar fi fost răspunzătoare. Așa este și cu noi, după cum am ilustrat mai înainte în cazul unui om și al câinelui său. Noua Creatură este asemenea omului și vechea creatură asemenea câinelui. Dar omul este răspunzător de câine. Dacă acel câine face pagubă sau mușcă pe cineva, proprietarul este răspunzător. Dumnezeu a făcut însă un aranjament special pentru noi, prin care putem merge la tronul harului ceresc pentru imperfecțiunile cărnii, pentru că avem un Avocat. Dar Isus n-a avut nici un Avocat; și de aceea orice faptă greșită din partea cărnii Sale L-ar fi acuzat în mod direct, deoarece era răspunzător pentru tot ceea ce ar fi putut face carnea.

După cum am văzut, Domnul nostru la vârsta de treizeci de ani a fost om perfect, răspunzător sub Legământul Legii. Când a făcut o consacrare și când acea consacrare a fost acceptată de Tatăl, El a fost socotit viu ca Nouă Creatură și socotit mort ca veche creatură. Aceste fapte să nu ne facă să pierdem din vedere celălalt fapt, că El nu era în realitate o Nouă Creatură, ci numai conceput la noua natură, și că nu era total liber de natura pământească până când a murit de fapt.

Astfel deci, ca Nouă Creatură, Domnul nostru a fost răspunzător față de toate legile lui Dumnezeu care I s-au aplicat ca om. Faptul că renunțase la toate speranțele, ambițiile și privilegiile pământești, nu I-a dat libertate să încalce Legea lui Dumnezeu; și, prin urmare, ieșirea Sa de sub Legământul Legii nu I-a dat libertate să încalce Legea.

Așa este și cu noi. Noi nu putem ofensa pe semenul nostru în nici un grad. Faptul că am devenit Noi Creaturi în Cristos ne face și mai răspunzători de o comportare bună. Avem nevoie de meritul acoperitor al Domnului pentru fiecare imperfecțiune a cărnii pe care o avem. Chiar faptul că avem nevoie de acea acoperire pentru imperfecțiunile cărnii, arată că fiecare gând al nostru, fiecare cuvânt și faptă sunt luate la cunoștință de către Dumnezeu; și deoarece suntem încă imperfecți, este prevăzut pentru noi un aranjament prin care putem merge la Tronul Harului și slăbiciunile să ne fie acoperite de meritul Domnului nostru.

SERIOASA RĂSPUNDERE ASUPRA

DOMNULUI NOSTRU

Dar Domnul nostru n-a avut nimic pentru apărare. Deși renunțase la toate speranțele de viață umană, pentru a putea avea binecuvântările spirituale, totuși El a fost răspunzător față de fiecare aspect al Legii Divine.

Legea Divină a existat întotdeauna. Dumnezeu a avut întotdeauna anumite legi în privința a ceea ce este corect și greșit; El Însuși este sub o lege a dreptății. Domnul nostru Isus și toți sfinții îngeri sunt supuși legii dreptății. Ceea ce a încetat la consacrarea Domnului nostru a fost promisiunea de viață prin Legământ, care se baza pe acea Lege și care a fost câștigată de Domnul nostru. Deoarece nici o ființă imperfectă nu poate ține acea Lege, s-a făcut un alt aranjament pentru noi — un aranjament de jertfă, bazat pe meritul Domnului nostru, atribuit nouă. „Adunați-Mi pe credincioșii Mei care au făcut legământ cu Mine prin jertfă!” Psa. 50:5.

Din punctul de vedere divin, Domnul nostru a ținut Legea ca Nouă Creatură; din punctul de vedere uman, El a ținut-o ca o creatură pământească. Pentru Dumnezeu noi suntem un lucru; pentru oameni suntem altul. În fața lui Dumnezeu, Isus avea poziția de Nouă Creatură. Dar El n-a ținut Legea numai în spirit. A ținut-o și în literă. În ceea ce ne privește, noi nu putem ține litera Legii, dar suntem obligați să ținem spiritul ei. Domnul nostru, fiind perfect, a ținut Legea atât în spirit cât și în literă. Fiecare act de ascultare față de Lege a fost pus în contul Noii Creaturi, și orice nereușită ar fi adus moartea. Chiar dacă contul a fost în numele Noii Creaturi, aceste fapte de ascultare au fost numai puse în contul ei. Întocmai cum un părinte ar pune bani în bancă pentru un copil; copilul n-ar putea avea banii și nu i-ar putea primi până când ar ajunge la majorat; așa a fost și cu Domnul nostru. Tot ceea ce a făcut a fost pus în contul Său. Și dacă ar fi făcut ceva greșit, aceasta ar fi fost pus pe seama Noii Creaturi. „Plata păcatului este moartea.” Rom. 6:23.

SCHIMBAREA DE NATURĂ, UN

PROCES TREPTAT

Dar dacă Domnul ar fi rămas sub Legământul Legii, El n-ar fi devenit moștenitorul; căci copilul roabei n-ar fi putut deveni moștenitor cu fiul femeii libere (Gal. 4:30). Fiul femeii libere a fost Noua Creatură.

Când Domnul nostru a făcut Legământul de jertfă la Iordan, El a trecut din poziția Sa de sub Legământul Legii și de la relația după trup cu Avraam, la relația după spirit, și a devenit „Sămânța” spirituală a lui Avraam; căci acolo a sacrificat toate binecuvântările și favorurile care erau ale Sale sub Legământul Legii.

Dar trebuie să ne amintim că în cazul Domnului nostru, această schimbare de natură a necesitat trei ani și jumătate. El n-a trecut instantaneu de la o relație la cealaltă, ci printr-un proces în care murea zilnic și de asemenea devenea viu zilnic. El acceptase condițiile Legământului de jertfă. În timpul acelor trei ani și jumătate a fost în proces de transferare de la Legământul Legii la Legământul de Jertfă. După ce a îndeplinit condițiile acelui Legământ, a fost dat la moarte în trup și înviat în spirit (1 Petru 3:18). Dar n-a intrat în starea glorioasă simbolizată prin Isaac până după învierea Sa din morți.

Așa este și cu noi. Renunțăm la ce este pământesc ca să putem avea parte de ceea ce este ceresc. Dar schimbarea cere o perioadă de timp, în care murim zilnic și devenim mai vii zilnic. Vom fi făcuți complet vii numai prin înviere, căci carnea și sângele nu pot moșteni Împărăția lui Dumnezeu (1 Cor. 15:50). Deși această schimbare nu este instantanee ci treptată, totuși Tatăl a lucrat cu Domnul nostru din momentul consacrării Sale, și așa lucrează și cu noi. Avem acum pregustarea binecuvântării, dar aceasta nu va fi a noastră complet până când sacrificiul se va fi sfârșit. Botezul Domnului nostru nu L-a constituit Cristosul în deplinul sens al cuvântului, ci a fost declarat a fi Cristosul cu putere când a fost înviat pe plan spiritual. Rom. 1:4.

SCOPUL SUFERINȚEI DOMNULUI NOSTRU

Scripturile ne dau de înțeles că suferințele Domnului nostru au produs diferite rezultate. În primul rând, acele suferințe au fost în împlinirea Legii, și prin ele Și-a dovedit ascultarea Sa față de Legea lui Dumnezeu. El a suferit pentru facerea binelui și nu pentru facerea răului. În al doilea rând, a fost potrivit să-Și dovedească față de Dumnezeu loialitatea și credincioșia, astfel încât să-Și stabilească vrednicia de a fi făcut marele Mesia și de a I se acorda marea putere și slavă pe care Mesia o va exercita.

Apostolul Pavel ne dă această idee specială, când spune că Dumnezeu a binevoit să desăvârșească prin suferință pe Căpetenia mântuirii noastre (Evrei 2:10). În același timp, această suferință L-a dovedit pe Domnul nostru a fi marele Mesia care în cele din urmă îi va conduce pe oameni afară din păcat și moarte. Apostolul sugerează de asemenea faptul că suferințele Lui au fost folositoare și înțelepte pentru ajutorul acelora care vor fi urmașii Lui, când spune că acest Mare Preot a simțit slăbiciunile noastre pentru a putea compătimi cu acei care sunt în necaz. El a fost credincios, trecând prin diferite încercări și probe. Evrei 4:15.

Când omenirea va ajunge să știe cum Și-a asumat Mesia controlul asupra lumii, toată omenirea va avea încredere în El — nu numai în puterea cu care El Își va guverna Împărăția, ci și în dreptatea, iubirea și mila Sa. El a fost ispitit în toate privințele așa cum este Biserica, și de aceea, nu numai noi putem avea un beneficiu din experiența Sa, ci întreaga lume în viitor va putea avea ocazia de a o aprecia.

Suferințele lui Isus au devenit o mărturie atât pentru îngeri cât și pentru oameni. El a făcut o demonstrație a măsurii depline a loialității chiar până la moarte. Drept răsplată, Tatăl nu I-a dat doar poziția înaltă avută la început, ci L-a înălțat la dreapta Sa în locurile cerești, „Mai presus de orice domnie, de orice stăpânire, de orice putere, de orice autoritate și de orice nume” (Efes. 1:21); chiar la natura divină. Toate acestea au fost o parte din marele Plan al Tatălui; și prin experiențele Domnului nostru, vedem că Tatăl Ceresc Și-a demonstrat Dreptatea, Puterea și Iubirea într-un mod foarte frumos.

EXPERIENȚELE BISERICII SUNT ASEMĂNĂTOARE CU ALE DOMNULUI

Desăvârșirea Domnului nostru, într-adevăr, a fost puțin diferită de a noastră, și totuși există o asemănare între cele două. El a fost perfect înainte de a Se umili. A fost perfect ca Omul Isus Cristos care S-a jertfit; dar ca rezultat al consacrării Sale a primit conceperea cu Spirit sfânt la natura divină, și dezvoltarea Sa ca Nouă Creatură a cerut ca El să-Și îndeplinească în credincioșie angajamentul sau Legământul de sacrificiu în realizarea voinței Tatălui Ceresc. Prin această credincioșie El S-a desăvârșit pe planul divin — adică, S-a dovedit vrednic conform Legământului. „Vrednic este Mielul care a fost înjunghiat, să primească putere, bogăție, înțelepciune, tărie, cinste, slavă și binecuvântare.” Apoc. 5:12.

În mod asemănător, urmașii lui Isus vor fi părtași cu El la suferințele din acest timp de acum și la gloriile care vor urma, căci „Dacă răbdăm îcu Elș, vom și împărăți împreună cu El” (2 Tim. 2:12). Deși suntem imperfecți în trup, în timp ce El a fost perfect, totuși Haina Dreptății Sale, meritul jertfei Sale, acoperă toate lipsurile noastre și ne face, ca urmași în urmele Lui, sfinți și acceptabili înaintea Tatălui, ca sacrificatori împreună cu Isus.

Conceperea de Spirit sfânt ne dă o pornire în viața divină. Noi nu trebuie să fim desăvârșiți în trup, ci în spirit; și desăvârșirea și acceptarea noastră la Tatăl vor fi demonstrate prin loialitatea inimii și prin plinătatea și amănunțimea cu care supunem tot ce avem voinței divine, și căutăm să-L slăvim pe Dumnezeu în corpul nostru și în spiritul nostru, care sunt ale Lui. Îndreptățirea noastră vine ca răsplată a credinței, indiferent de fapte, dar glorificarea noastră va urma numai ca răsplată a credincioșiei — „Fii credincios până la moarte și-ți voi da cununa vieții.” Apoc. 2:10.