O PROFEȚIE CARE SE APROPIE DE ÎMPLINIRE

„Chiar dacă smochinul nu va înflori, vița nu va da nici un rod, lucrarea măslinului va lipsi și câmpiile nu vor da hrană, turmele vor pieri din staule și nu vor mai fi cirezi în grajduri, eu tot mă voi bucura în Domnul, mă voi bucura în Dumnezeul mântuirii mele!” Habacuc 3:17, 18.

R 5383 W. T. 15 ianuarie 1914 (pag. 19-20)

Toată rugăciunea lui Habacuc, consemnată în acest capitol al profeției, este atât de simbolică, încât dacă am da cuvintelor din textul nostru interpretarea simplă pe care altfel am fi înclinați să o dăm, nu i s-ar potrivi. Această interpretare simplă ar fi că, deși foametea s-ar abate peste tot și n-ar fi nici o speranță pământească, totuși poporul lui Dumnezeu din orice timp și din orice loc s-ar bucura în Dumnezeu și I-ar da slavă.

Ar părea însă foarte straniu dacă profetul ar încheia capitolul atât de simbolic, cu ceva atât de simplu și literal cum am sugerat. Cu atâtea imagini în mintea sa, n-ar părea decât rațional ca aceste cuvinte să fie interpretate în armonie cu contextul lor și să le privim ca o expresie din partea profetului a unor adevăruri adânci. Mare parte din limbajul Bibliei este figurat; și noi de asemenea folosim în vorbirea noastră comună multe ilustrații. De exemplu, vița este o ilustrație folosită pentru biserică. Așa cum a spus Domnul nostru: „Eu sunt vița, voi sunteți mlădițele”. Ioan 15:5.

Turma lui Dumnezeu — oile — sunt expresii figurate obișnuite pentru aceeași clasă. Domnul nostru vorbește despre Turma Mică. Noi suntem oile Lui. Evreii de asemenea au fost numiți oile lui Dumnezeu, de către psalmistul David, în Psalmii 74:1; 79:13 etc.

La fel și cuvântul măslin. Măslinul este menționat de sf. Pavel când se referă la poporul special al lui Dumnezeu, poporul Lui deosebit — cei care sunt în relație cu El. Apostolul vorbește despre măslinul natural — arată că Făgăduința ((1093)) s-a aplicat inițial la poporul evreu: „În tine (Avraam) și în sămânța ta vor fi binecuvântate toate familiile pământului”. El spune că din pricina necredinței mlădițele naturale au fost rupte. Astfel găsim că atât vița cât și măslinul reprezintă Biserica lui Cristos, din puncte de vedere diferite.

Când Turma Mică va fi trecut dincolo de văl, aici va fi rămas încă Mulțimea cea Mare a poporului lui Dumnezeu. Se pare că mulți dintre aceștia vor continua să stea în Babilon până când timpul de necaz va face să cadă Babilonul. Și prin căderea Babilonului aceștia vor fi eliberați. Înainte ca toate acestea să le fie clare, ei vor folosi cuvintele din textul nostru și mai târziu vor ajunge să vadă clar. În Apocalipsa 19 se spune despre această mulțime că se bucură de căderea Babilonului și spune: „Să ne bucurăm și să ne înveselim și să-I dăm slavă, fiindcă nunta Mielului a venit și soția Lui s-a pregătit” (vers. 7). Pentru ei toate lucrurile păruseră a fi eșecuri; și acum ei văd că planul lui Dumnezeu n-a eșuat, ci a fost împlinit.

Guvernele pământești, un eșec

Biserica nu a binecuvântat lumea încă. Roadele Viței vor hrăni lumea în Veacul viitor. Nici măslinul nici vița nu vor da viață lumii în timpul de acum. Aceasta va fi în Noua Dispensație, în timpul domniei mesianice.

Domnul a folosit cuvântul câmp pentru a reprezenta lumea: „Țarina este lumea”. Lumea a sperat să-și îmbunătățească afacerile. A sperat să-și conducă afacerile cu succes. Și astfel au apărut diferite imperii universale. Întâi babilonienii au încercat să dea lumii un guvern mai bun, dar eforturile lor n-au fost de nici un folos. Apoi au încercat mezii și perșii, și de asemenea au eșuat. Apoi grecii și mai târziu romanii au luat frâiele guvernării universale și de asemenea au eșuat. În final s-a prezentat papalitatea, pretinzând a fi Împărăția lui Cristos care va stăpâni lumea. Și ea a eșuat. În anii din urmă a venit în față socialismul, spunând că poate îmbunătăți lumea, dar perspectivele de ameliorare socială nu sunt mai bune.

„Nu vor mai fi cirezi în grajduri”

Expresia „cirezi în grajduri” pare puțin obscură. Scripturile aseamănă pe Domnul nostru Isus cu un vițel — și în Veacul viitor când omenirea va ajunge la perfecțiune, ea va fi reprezentată simbolic printr-un vițel. Sugestia profetului David este că omenirea va oferi atunci viței pe altarul lui Dumnezeu (Ps. 51:19). Aceasta nu se poate referi la Biserică în timpul de acum; căci în tipul Zilei Ispășirii Biserica este reprezentată printr-un țap, iar Domnul nostru — un Om perfect când a făcut sacrificiul — este reprezentat printr-un vițel. Dar la sfârșitul Veacului viitor, când lumea va fi desăvârșită, oamenii vor oferi viței pe altar. Aceasta reprezintă cum oamenii vor face o deplină consacrare de sine, puterile lor perfecte.

Nu cunoaștem o aplicare mai bună în legătură cu vițelul decât cea sugerată de psalmist. La încheierea acestui Veac Evanghelic, când toată Biserica va fi trecut dincolo de văl, nu va fi nici un om perfect. Cu alte cuvinte, va fi un punct în timp când Biserica va fi glorificată și când Vrednicii din Vechime nu vor fi apărut încă. Oamenii vor fi uimiți, nevăzând nici o cale de ieșire din necazurile lor. Numai cei care au lumina Cuvântului Domnului vor fi în stare să aprecieze acea stare.

Cei care vor înțelege atunci — Mulțimea cea Mare — se vor bucura în Domnul. Ei vor putea să se încreadă în Dumnezeu chiar dacă condițiile din lume vor fi apăsătoare și Vrednicii din Vechime nu vor fi încă aici să preia controlul lucrurilor. Ei vor vedea că într-adevăr condițiile duc spre marea binecuvântare — că marele Timp de Necaz este pregătirea necesară pentru binecuvântare. Și ei vor zice: Să ne bucurăm și să-I dăm slavă Domnului, căci Mireasa s-a pregătit! În această glorificare a Bisericii vedem începutul marii binecuvântări. Ne putem aștepta să vedem pe Vrednicii din Vechime aici curând. Atunci va veni împlinirea făgăduințelor îndurătoare ale lui Dumnezeu. Așa că nu ne vom pierde cumpătul, ci vom avea încredere în Domnul.

Domnul nostru Isus a vorbit despre Mulțimea cea Mare — clasa fecioarelor nechibzuite — în predica de pe munte (Mat. 7:21-23). După ce ultimul membru al Turmei Mici va fi trecut dincolo de văl, Mulțimea cea Mare va fi trezită complet și va spune: „Doamne, Doamne, nu putem intra? Suntem gata acum, iubite Domn; vedem unde am greșit. Acum vedem lucrurile diferit; ne dăm seama ce privilegii și ocazii de sacrificiu am avut cândva, dar le-am scăpat. Nu putem intra măcar acum?” Dar Domnul va răspunde: „Depărtați-vă de la Mine. Nu vă cunosc”. Acest cuvânt, depărtați-vă, nu înseamnă că se vor depărta în chin veșnic, așa cum am gândit cândva. Domnul nu spune: „Depărtați-vă, blestemaților”, căci blestemați înseamnă puși deoparte pentru pedeapsă. El spune doar: „Depărtați-vă de la Mine”.

Împărăția cerurilor este asemănată în altă parte (Mat. 25:1-12) cu zece fecioare care și-au luat candelele și au ieșit să-l întâmpine pe Mire. Cinci dintre ele au fost înțelepte și au luat ulei cu ele împreună cu candelele; dar cinci au fost nechibzuite și n-au luat ulei cu ele. Când a venit Mirele, cele nechibzuite au zis celor înțelepte: „Dați-ne din untdelemnul vostru, căci ni se sting candelele”. Dar ele n-au putut să facă acest lucru, ele aveau numai pentru candelele lor. După ce fecioarele înțelepte au intrat cu Mirele, ușa s-a închis. Atunci au venit celelalte fecioare spunând: „Doamne, Doamne, deschide-ne!” Dar el a răspuns: „Adevărat vă spun că nu vă cunosc!”

Aceste cuvinte al Domnului nostru, „Adevărat vă spun că nu vă cunosc”, nu înseamnă că ele nau fost fecioare. Ce înseamnă? El vrea să spună că, recunoscându-Și Mireasa, nu mai recunoaște nici o altă femeie. Acestea doreau să fie recunoscute ca parte din Mireasă. Și Domnul spune: Nu vă recunosc. Mireasa Mea este completă. Astfel clasa fecioarelor nechibzuite ((1094)) este respinsă de la locuri în clasa Miresei, dar ele sunt primite ca asociați și ajutoare. Respingerea le va da motiv de tristețe. Dându-și seama că ușa ocaziei este închisă pentru ele, vor striga: O, am pierdut marele premiu! Ele pot deveni descurajate. Nu știm.

Tristețea prefăcută în bucurie

Dar această Mulțime Mare este ilustrată după aceea zicând: Să ne bucurăm! Să ne înveselim! Să slăvim pe Dumnezeu, fiindcă Mireasa a fost luată! Dacă cineva ar zice către ele: Dar voi nu sunteți din clasa Miresei, răspunsul lor ar putea fi: Totuși, binecuvântările vin pentru toți — chiar și pentru noi! Clasa Miresei sunt Primele Roade ale poporului lui Dumnezeu. Este greșeala noastră că n-am reușit să intrăm în clasa Miresei. Dacă am fi văzut cu ceva timp în urmă cum vedem acum, ne-am fi străduit mai mult și n-am fi eșuat. N-am fi ascultat ce are de zis Babilonul, am fi „alergat cu răbdare alergarea care ne stă în față”. Am fost amorțiți de „învățăturile demonilor” (1 Tim. 4:1). Suntem bucuroși că ne-am trezit. Ne bucurăm că planul lui Dumnezeu este realizat atât de glorios. Candelele noastre ard acum. Suntem binecuvântați cum n-am fost niciodată înainte. Să ne bucurăm și să ne înveselim că Mireasa este glorificată.

„Vor pieri din staule”

„Turmele vor pieri din staule.” Acest lucru aplicat la Biserica aleasă este privit din punct de vedere pământesc. Există un staul pământesc și un staul ceresc. Acum suntem în staul pe pământ. Trebuie să murim pentru a intra în gloria care ne este promisă — să intrăm în staulul ceresc.

Domnul nostru a pierit din staulul pământesc atunci când a murit. Și cum a fost cu Domnul nostru așa este și cu noi. Trebuie să pierim din staulul de aici înainte de a putea intra în staulul de sus. Mulțimii Mari i s-ar putea părea ca și cum nimic nu reușește, nu se împlinește; dar din punctul de vedere al lui Dumnezeu, smochinul va înmuguri, iar măslinul va produce roada lui. Nu va fi nici un eșec al scopurilor lui Dumnezeu. Biserica va ajunge la glorificarea ei deplină și atunci vița va aduce roada ei glorioasă, coaptă, pentru toată omenirea.