[ 401 ]

1 CE frumos ești Isus, ce frumos,

Îngeri-Ți cântă în cer voioși.

Floarea Salemului iubită,

De Tine lumea se bucură.

2 Și fiind păstori acolo-n câmp,

Noaptea-mprejur turma lor păzind

Și iată îngerul Domnului

Vestind la păstori nașterea Lui.

3 Serafimi-Ți cântă lauda,

Cherubimi-Ți vestesc iubirea,

Cât de frumos în iesle de boi,

Un Fiu născut a lui Dumnezeu.

4 Ce frumos în juru-Ți strălucind,

Mărirea Domnului pe pământ,

Floarea Salemului iubită

De Tine lumea se bucură.

5 Împreună oastea cerească,

Lui Dumnezeu cântă laudă,

Lui Dumnezeu mărire-n înălțimi

Pace între oameni jos pe pământ.

[ 402 ]

1 CU Isus vreau să stau de vorbă,

Atunci când suntem numai noi,

Să-I spun ce n-am mai spus la nimeni,

Apoi să plângem amândoi.

(:Să mă uit în fața Lui și să-I dau Lui tot,

El m-ajută-n drumul meu ca crucea s-o port:)

2 Din câți vorbitu-mi-au pe lume

Mai drag ca El pe nimeni n-am,

De El ascultă și furtuna

Pe-acest Isus aș vrea să-L am.

(:Nu L-aș mai lăsa nicicând din căsuța mea

Și tot ce-aș avea mai drag toate Lui le-aș da:)

3 Mi-e drag' privirea Lui cea blândă

Și-mi place vorba Lui s-ascult,

De mi-ar vorbi o viață 'ntreagă

Nu mi-ar părea mult să-L ascult.

(:Când te uiți în fața Lui și-L auzi vorbind,

Chiar de-ai fi dușmanul lui te trezești plângând:)

4 Cum El ne-a spus despre iubire,

Așa cum trebuie să iubim,

Să putem iubi și dușmanii,

De vrem cu El ca să domnim

(:Ca să știm cum să iubim, cum El ne-a iubit,

Și voia Părintelui s-o îndeplinim:)

[ 403 ]

(Psalmul 45)

1 CUVINTE de miresme pline

În al meu suflet clocotesc

Și cânt cântarea mea de slavă

Pentru-mpăratul cel ceresc.

Să-mi fie limba iscusită

Ca pana unui învățat

Tu ești Cel mai frumos din lume

Pe buze harul Ți-e turnat.

2 De aceea Dumnezeu pe Tine

Pe veci Te-a binecuvântat,

Războinic tare încingeți spada

Podoaba și cu slava Ta.

Să fii biruitor în luptă,

Te suie-n carul Tău măreț,

Neprihănirea și adevărul

Tu să le aperi îndrăzneț.

3 Și dreapta Ta să strălucească

Prin mari izbânzi de învingător,

Cu a Ta săgeată ascuțită

Străpungi orice vrăjmaș popor.

Și al Tău scaun de domnie

E-ntemeiat pe veșnicii,

Căci cu-n toiag plin de îndurare

Conduci a Tale națiuni.

4 În veci iubești neprihănirea,

Iar răutatea o urăști,

De aceea Dumnezeu pe Tine

Te-a uns, Te-a pus să stăpânești.

Cu untdelemn de bucurie

Te-a uns mai sus ca soții Tăi,

Mai sus de toți de aceeași slujbă,

Mai sus de toți slujbașii Tăi.

5 Aloia, smirna și casia

Înmiresmează al Tău veșmânt

Și-n strălucitele-Ți palate

Sunt numai veselii și cânt.

Printre-ale Tale însoțitoare

Sunt fete de împărat în șir

Însă mireasa Ta-i la dreapta

Gătită-n haine de ofir.

6 Ascultă fiică, vezi și uită

Poporul Tău și casa ta,

Atunci te va pofti-mpăratul

Și tu închinare îi vei da.

Fiica Tirului și multe,

Bogate fete vor veni,

Bunăvoința Ta să afle

Cu daruri mari Te vor cinsti.

7 Copiii Tăi lua-vor locul

Părinților care au plecat

Și îi vei pune domni în țară,

Pe tot Pământul cel plăcut.

Din neam în neam iubitu-Ți nume,

De-a pururi Ți-l vor pomeni,

De-aceea în veci de veci popoare,

Cu laudă Te vor cinsti.

[ 404 ]

(Psalmul 15)

1 DOAMNE cine va locui

În cortul Tău, Părinte,

Și pe al Tău munte cin-va sta

Pe înălțimi preasfinte?

2 Cel ce umblă în drum curat

Și voia Ta o face,

Acel ce spune adevărat

Și-n suflet are pace.

3 Acela nu vorbește rău

Că limba e curată,

Nu ocărăște în drumul său

Pe nimeni niciodată.

4 Pe cel ce-i vrednic de dispreț

De-asemeni îl privește,

Iar pe acei ce-n Domnul cred,

De-a pururi îi cinstește.

5 El vorba nu și-o ia înapoi

Chiar pagubă de are,

Și nici dobândă n-ar primi

Când face ajutorare.

6 În contra-acelui bun nu ia

El mită niciodată,

Acela ce se poartă așa,

Nu cade niciodată.

[ 405 ]

(Psalmul 8)

1 DOAMNE Dumnezeul nostru,

Cât de minunat e al Tău nume,

Peste fața lumii lumină dă,

(:Mai presus cu mult de ceruri

Slava Ta răzbate:)

2 Din gurile copiilor

Doamne-Ți faci apărare

Contra celora potrivnici,

Plini de îngâmfare

(:Și amuțești vrăjmașul

Dornic după răzbunare:)

3 L-ai făcut mai jos puțin

Decât îngeri Doamne,

L-ai încununat cu slavă

Și puteri depline,

(:I-ai dat peste a Tale lucruri

Deplină domnie:)

4 Oile și boii-n turmă,

Fiarele pe toate,

Păsări, pești și tot ce calea

Mărilor străbate,

(:Doamne al Tău nume-n lume

Cât de minunat e:)

[ 406 ] D. 274 - M. 364

1 DULCE ora rugăciunii

Departe de-a lumii cuget,

La-l Tatălui tron condu-mă

Unde cererea-mi s-ascultă.

'N-întristare și temere

Tot mângâiere-mi ești mie.

(:De rău adesea mă păzești

Dulce ora rugăciunii:)

2 Dulce ora rugăciunii

Când Domnul din înălțime

Gata-i să binecuvânte

Care scut și ajutor cere

Și-i zice caută fața Mea

Cuvântu-Mi fie-ți viața.

(:De rău adesea te păzește

Dulce ora rugăciunii:)

3 Dulce ora rugăciunii

De îmi sunt triste zilele

Tu mă-nviorezi pe mine

Pân' sus la cer voi ajunge,

Acolo unde eu doresc,

Unde-i locaș să locuiesc.

(:Nicicând nu te uit pe tine

Dulce ora rugăciunii:)

[ 407 ]

1 DUMNEZEU Și-a ales o împărăție

Din Avraam pe care l-a iubit

Și atuncea când era-n robie,

Cu mână tare l-a izbăvit.

2 Dar Israel nu a fost statornic,

L-a uitat curând pe Dumnezeu,

Dar odată l-a lăsat și Domnul

Și-a căzut robit în Babilon.

3 În vremea aceea Dumnezeu arată

Un vis regelui din Babilon,

Cu privire la o împărăție,

Ce îl tâlcuise Daniel.

4 Dintr-un munte s-a desprins o piatră

Care chipul tare l-a lovit,

De-a zdrobit și fierul și arama,

Argintul și picioarele de lut.

5 Dar această piatră neînsemnată

Ea atât de mare s-a făcut,

Mai înaltă decât orice munte

Și întreg pământul l-a umplut.

6 Peste această Împărăție sfântă,

Nu va stăpâni popor de jos,

Ea va fi o Împărăție mare

Va fi Împărăția lui Cristos.

7 Ea e mai puternică ca moartea

Și nimic nu o va birui,

Ea va fi o împărăție sfântă,

Cum n-a fost și veșnică va fi.

[ 408 ]

1 ERA seară liniștită cu cerul senin,

Când fu cina pregătită Fiului divin.

2 El ședea cu ai Săi la masă, la locul gătit,

Și-apoi cu voce miloasă astfel le-a vorbit:

3 Fraților sosit-a ceasul să ne despărțim,

Voi să nu pierdeți curajul căci iar am să vin.

4 Trebuie să se-mplinească toate ce s-au scris,

Voi fi judecat la moarte și pe cruce-ntins.

5 Dar vă spun mai dinainte pentru ca să știți,

Dintre voi, unul m-a vinde cu treizeci de-arginți.

6 Atunci toți se îndreptară către Învățător

Și pe rând Îl întrebară care-i trădător?

7 Când veni rândul lui Iuda, întrebă și el,

Nu cumva voi fi eu, Doamne, fiul cel mișel?

8 Tu ești Iuda, zise Domnul, du-te mai curând,

Iat-acum sosit-a ceasul să faci ce ai de gând.

9 El atunci îndată merse către acel Sobor,

Unde se-aștepta cu sete al Domnului omor.

10 Acolo-și vându Stăpânul, Iuda cel mișel,

Și printr-un sărut fățarnic Îl trădă pe El.

11 Și L-au dus la judecată și L-au osândit,

Ca pe cruce, cu ocară să fie osândit.

[ 409 ]

1 EU aștept venirea fericită a Mileniului,

Când scumpul Salvator va-mpărăți cu Mireasa Lui.

Inima îmi cântă, rugându-mă veghind și lucrând,

Căci atunci Cristos va domni pe pământ.

Corul

O, vie a Ta Împărăție pe pământ,

Cu domnia lui Cristos cel drept și sfânt.

Satan o mie de ani va fi atunci ținut legat

Și Cristos va fi singurul Împărat.

2 Atunci necazurile pămân-tești toate-or înceta

Și de cunoștința Domnului pământul s-a umplea.

Durerile, lacrimile și nici moartea n-or mai fi,

Căci Cristos Mântuitorul va domni.

3 Cei răscumpărați vor veni cu cântări despre Sion

Și din muntele cel sfânt Ei vor cânta: „Isus e Domn”.

Pace veșnică, iubire vor avea cu toți în gând,

Căci Isus Cristos va domni pe pământ.

4 Atunci păcat și boli pretutin-denea vor înceta,

Căci Cristos medicul Cel bun, pe toți îi va vindeca.

Într-o zi de o mie de ani tot răul se va stârpi,

Căci Cristos cu dreptate va împărăți.

5 Firea-ntreagă așteaptă cu dor mare această zi,

Când Cristos cu „turma mică" în glorie vor domni.

Atunci cel rău o mie de ani va fi ținut legat,

Iar Cristos va fi singurul Împărat.

[ 410 ]

1 FERICE casa unde este Domnul

Prietenul cel mai binevenit,

Acolo unde dintre toți ce-s oaspeți

Tu, o Isuse, ești Cel mai iubit.

Acolo toate inimile Îți bat

Și ochii către Tine sunt țintiți,

Acolo buzele Îți aduc slavă

Și toți ai casei sunt preafericiți.

2 Ferice casa unde soț, soție,

În al Tău spirit una sunt mereu

Și de iubirea Ta cuprinși ei, Ție,

Alături sunt la bine și la rău.

Când amândoi se sprijină pe Tine,

În orice timp cât de primejdios;

A lor iubire nu se micșorează,

Ci tot mai mult ei Te iubesc duios.

3 Ferice casa unde fii și fiice,

Purtați ei sunt pe mâini de rugăciuni,

Iar voia Ta în toate îi conduce,

Le ești Păstorul ce-i duci la pășuni.

Cuvântul Tău sunt voioși să-l asculte

Smeriți, supuși și de credință plini,

La tronul Tău ei le aduc pe toate

Și-apoi cu Tine ei pe veci vor fi.

[ 411 ] M. 115

1 ÎMI place seara-n liniște

Să mă retrag singur,

Când toate sunt în liniște

Și toate își iau odihnă

Cu zel a mă ruga.

2 Îmi place ca lacrimi tăcuți

Să vărs cu căință,

Promisiunea Domnului

Cu drag s-o pun la inimă,

Cu mulțumiri primind.

3 Îmi place să-mi reamintesc

Timpuri fericite,

Știind că a noastre grijuri

Le putem toate încredința,

Doamne-n grația Ta.

4 Îmi place pe-a credinței aripi

Tot în sus a mă-nălța,

Prin sunetul bucuriei

Și prin glasul fericirii,

Tot vesel a cânta.

5 Când se termină-aici lupta

Negura va trece,

Vijelii, vifor se-nceată

Iar pe noi sus ne așteaptă

Viața veșnică.

[ 412 ]

1 ÎN grădina Ghetsemani

Locul pașnic, liniștit,

Era locul rugăciunii

Al lui Isus mult iubit.

2 În acest loc El mersese

Cu ai Săi învățăcei

Și-adesea El se rugase,

Pentru El și pentru ai Săi.

3 Nu plecase niciodată

El cu atâta întristare

În gradina neuitată,

Ca-n noaptea de trădare.

4 El trebuia să plătească

Prețul răscumpărării,

Ca lumea s-o mântuiască

Din păcat și din moarte.

5 Priveghiați și voi cu Mine

Zise învățăceilor,

Până când cu plecăciune

Mă voi ruga Tatălui.

6 Și mergând puțin 'nainte

A căzut pe fața Sa,

Zicând bunele Părinte

Fie numai voia Ta.

7 Tot cu aceste cuvinte

El de trei ori s-a rugat,

Suferind chinuri cumplite

Pentru a lumii păcat.

8 Când la-nvățăcei venise

I-a aflat pe toți dormind,

N-ați putut și voi cu Mine

Încă un ceas să priveghiați?

[ 413 ]

1 ÎN vremea lunii a șasea îngerul Gabriel,

În Galileea, Nazaret trimis de Dumnezeu,

A fost către o tânără, fecioara Maria,

Logodită cu un bărbat ce Iosif se numea.

2 După ce a intrat la ea i-a vorbit așa dar:

Plecăciune, căreia ți s-a făcut mare har,

Căci, Domnul nostru Dum-nezeu este azi cu tine,

Binecuvântată ești tu acum între femei.

3 Și după ce i s-a vorbit, tare s-a tulburat,

Atunci Maria singură în sine s-a întrebat:

Ce poate să însemneze această urare?

Îngerul i-a răspuns: ai căpătat îndurare.

4 Vei rămânea însărcinată, îngerul i-a spus

Și pruncul care-l vei naște se va numi Isus.

El se va mai chema și Fiul Celui Prea-Înalt,

Căci scaunul tatălui Său David, îi va fi dat.

5 Peste casa tatălui Său David va-mpărăți,

Împărăția Lui nu va avea nicicând sfârșit.

Cum se va face aceasta, eu nu știu de bărbat?

Atunci, îngerul Mariei astfel i-a cuvântat:

6 Duhul cel sfânt din cer peste tine se coboară

Și puterea Celui Prea-Înalt te va umbri.

De aceea Sfântul care se va naște din tine

Se va numi de către toți Fiul lui Dumnezeu.

7 Iată că și Elisabeta rudenia ta,

A zămislit acum la bătrânețe un fiu și ea,

Căci nimic nu e cu nepu-nță la Dumnezeu.

Iată, roaba Domnului fă după cuvântul tău.

414

1 NOAPTEA a trecut acuma-s zori

Soarele trece peste nori,

Acum ne odihnim.

Ascultă trâmbița sunând,

Glasuri departe răsunând

Bucurie vestind.

2 Recolta se va secera,

Cei adormiți vor învia,

În chipul Domnului.

Trăi-vor de moarte scutiți,

În veci de veci și fereciți

În universul Lui.

3 În chipul cel mai minunat,

Proorocii sfinți au arătat

De mult această zi.

Patriarhii și apostolii

Știau, spuneau că va veni,

Această scumpă zi.

4 Acum primesc răsplata lor

Toți credincioșii Domnului

Pentru că I-au servit;

Întreg pământul e a lor

Și umple tot gloria lor,

Sunt mari și fericiți.

[ 415 ] M. 432

1 NUMAI mila Domnului e

Că noi nu ne-am pierdut,

Căci ne-atacă să ne sfarme

Dușmanul cel mare.

Multe pericole-n cale,

Noi n-avem putere,

Numai mila Domnului e

Că noi nu ne-am pierdut.

2 Dimineața se-nnoiește

Mila Lui cea mare

Și când soarele răsare

Începem cântarea.

Gura, inima ne cântă

Mărire lui Cristos,

Dimineața se-nnoiește

Mila lui cea mare.

3 Domnul e moștenirea mea

În El mă încred eu,

Bunuri pământești nu-mi trebuie

Când acest bun am eu;

Deși trăiesc în mari lipsuri

N-am pentru ce plânge,

Domnul e moștenirea mea

În El mă încred eu.

4 O, ce bun e Domnul pentru

Cei care-L ascultă,

Rănile le-mbălsămează

Când la El se roagă.

Sus inima, sus spre stele,

Fugi negură neagră,

O, ce bun e Domnul pentru

Cei care-L ascultă.

[ 416 ]

1 PE-A vieții mare furtunoasă,

De-a ispitelor vijelii

(:Plutind spre patria eternă,

A Tatălui din veșnicii:)

2 Cârmaciul bărcii noastre este

Isus al păcii Domn ceresc,

(:De-al cărui glas, vântul și marea,

Ascultă și se potolesc:)

3 Dar câte-odată El ne lasă

În largul mării o clipă,

(:Plutind cu barca printre valuri

Cercând a noastră credință:)

4 Dar părăsiți când ne simțim

Și disperați când ne aflăm,

(:Doamne, nu ne lăsa că pierim

Ne-ajută căci ne scufundăm:)

5 El blând furtuna liniștește

Și blând ne mustră, ascultați,

(:Puțin credincioșilor, iată,

Cu voi sunt nu vă-nspăimântați:)

6 Atunci a vieții noastre barcă,

O conduce din nou Isus,

(:Până ne vom vedea odată

În limanul păcii de sus:)

(Psalmul 137) 417

1 PE malurile râurilor triste,

Pe țărmul apelor din Babilion,

Stăteam tăcuți și toți plângem cu jale

Când ne aduceam aminte de Sion.

2 În sălciile din ținutul acela,

Noi toate harfele le-am atârnat,

Acolo toți biruitorii noștri

Să le cântăm cântări au așteptat.

3 Cum să-ți putem cânta noi oare ție,

Cântările Sionului iubit,

A Domnului cântări neprhănite,

Pe un pământ străin și nedorit.

4 De te-oi uita Ierusalim, să-și uite,

A ei destoinicie dreapta mea,

De cerul gurii limba să-mi lipească

De nu-mi va fi la tine inima.

5 De nu-mi voi aminti mereu de tine,

De nu-mi voi face din Ierusalim,

A bucuriei culme întotdeauna

Și-al dragostei puternic cer sublim.

6 Adu-Ți aminte, Doamne, adu-Ți aminte,

De ai Edomului stricați copii,

De ziua când gemea Ierusalimul,

Ziceau toți, ardeți-l din temelii.

7 O, fiica Babilonului sortită

La pustiire cum nu s-a văzut,

Ferice de acel ce-ți va întoarce

La fel, tot răul ce ni l-ai făcut.

8 Ferice de acel ce cu putere

Va apuca pe toti copiii tăi,

De acela care va zdrobi de stâncă

Copiii Babilonului cei răi.

[ 417-A ] M. 375

1 PE vârf de munți flăcări de zori merg,

Gonind ceața păcătoasă.

Stau strigând deschideți porțile,

Lăsați să intre Regele.

El vine, mărețul Voievod

Din ochi viața-I lucește,

Mărire din toate părțile

La Cel ce-i mai mare Rege.

2 Pe vârf de munți flăcări de zori merg

Coborând pretutindenea,

Sus Pământ, că e gata drumul

La Cel ce-n drept Își ia tronul.

Deși-n jur întuneric este

Prin nori răsare soarele,

Pe vârf de munți peste nori privind

Razele se și văd că vin.

3 Pe vârf de munți flăcări de zori merg

Ș-acoper' orizontul tot,

Peste nori la vârful muntelui

Vezi lucind raza soarelui.

Iată vine mărețul Rege,

Viața-i lucește-n frunte,

Mărire, strigătul va suna

Cu buzele-n întreagă lumea.

[ 418 ] M. 274

1 RÂMÂI cu min' Isus nu mă lăsa

De-i pericol și vine furtuna,

De n-am ajutor și n-am liniște,

Tutorul celor slabi fii cu mine.

2 Viața scurtă trece ca și roua

Toate iau schimb rămâne speranța,

Ruinare și schimbare-n toate

Tu care nu Te schimbi, fii cu mine.

3 Nu numai prin privire și cuvânt,

Te rog nu mă lăsa singur nicicând.

Nici ca oaspet' cari pe clipe vine,

Prieten veșnic, rămâi tot cu mine.

4 Nu ca rege care va judeca,

Vino cu mir care va vindeca,

Alină-ntristarea, necazurile,

Liberator vino stai cu mine.

5 Fără de El, eu nu pot să trăiesc,

Vin dușmanii, cum pot să mă păzesc?

Cine mi-ar fi al meu conducător

În orice clipă fii-mi salvator.

6 Nu tremur că-s fericit cu Tine

Să șterg necazuri și lacrimile.

Zori răsar și umbra acum trece

De trăiesc și de mor fii cu mine.

[ 419 ] M. 151

1 RIDICÂ-ȚI glasul și vessel cântă

Că-mpărăția Lui e-aici,

Să ni se bucure inima

Că Regele lumii a venit.

Corul

Ridică-ți capul cu voioșie,

Fii vesel, Domnul a venit

Să-ntemeieze a Sa Împărăție,

Să ne aducă mântuire.

2 Egoismul domnește-n lume

Și credința-i apăsată,

Cristos, Regele lumii vine

Să-Și ia Mireasa la Sine.

3 Vestește asta cu bucurie

Aceasta-i vestea Domnului

Și nu te teme, o, „turmă mică"

Isus Cristos e-nvingător.

[ 420 ]

1 RIDICÂ-ȚI sus capul și în jur privește,

Semnele se-nmulțesc pentru libertate.

Se-mplinește ce-i scris, smochinu-nflorește

Primăvara vine, necazul sfârșește.

2 Ridică-ți sus capul și vezi libertatea,

În cer și pe pământ semen ca văpaia,

Că a venit Domnul în a Sa mărire,

Ca să stabilească a păcii patrie.

3 Ridică-ți sus capul, a sosit Regele

Să lege pe Satan, poporul să-l scape.

Prin a Lui fulgere, vezi a Sa prezență,

Ridică-ți sus capul, privești libertatea.

[ 421 ]

1 RUGAȚI-VÂ și cu credință cereți,

Doamne greșeala noastră nu o ținea,

Inimă curată și Duh sfânt dă-ne,

În numele lui Isus ascultă-ne.

2 Bateți cu credință-n ușa 'ndurării,

Ne-am ostenit prin valurile lumii,

O deschide ușa odihnei cerești

Să ne bucurăm în glasuri îngerești.

3 Căutați pe Domnul până-L veți afla,

Doamne noi căutăm îndurarea Ta,

Nu lăsa păcatul să ne învingă

Dă-ne iubirea cea sfântă-n inimă.

4 Iubirea cu care Domnul ne-a iubit,

Care pentru noi pe cruce-a pătimit,

Curgând sânge din cinci rane dureros,

Să mântuie de moarte sufletul nost.

[ 422 ]

1 SE duce cel neprihănit

Și nimănui nu-i pasă,

Și oare câți din cei ce văd

Simt golul care-l lasă?

Corul

Fericiți cei ce-n Domnul mor

Căci faptele-i urmează,

Și la odihnă Domnul lor

În casa Lui i-așează.

2 Și oare câți nu văd acum,

Căci pentru zile grele

Luat e cel neprihănit

Să nu ajungă-n ele.

3 El intră-n pace-n groapa lui

Ca să se odihnească,

Până când ceasul va sosi

Din nou să se trezească.

4 Cel care umblă-n drumul drept

În pace-o să se culce

Și somnul lui atunci va fi

Senin și bun și dulce.

[ 423 ]

1 SOSIT-AU acele vremuri îndepărtate

Ce de toți profeții au fost arătate.

Pline de recoltă și de înviorare,

Producând belșug de binecuvântare.

2 Pământul uscat, gol și fără de rod pustiu,

Primește el acum ploaia apelor vii.

Ploaia cea târzie, cea de primăvară

Ce-n vremuri trecute mulți o așteptară.

3 Libanul dă mugur și-ncepe a-nfrunzi,

Pustiul-ncolțește și-ncepe a-nflori.

Primăvara mândră dă mirosul plăcut,

Iarna grea, geroasă cu totul a trecut.

4 Pe acea frumoasă, 'nflorită câmpie

Izbucnesc cântări în glas de veselie.

Acolo se-arată drumul înalt și sfânt,

Pe care-l urmează tot ce-I simplu și blând.

5 Pe acea cale înaltă leu nu se găsește,

Judecata dreaptă-n linie pășește.

Dreptatea-n cumpănă atârnă-ncetinel,

Se-mparte din mâna a lui Zorobabel.

[ 424 ]

1 SUS în ceruri frumos cântă,

Cum noi nici n-am auzit,

Îngerii cu fața blândă

Cântă Mielului iubit.

Cu umilința pe fețe

Cântă-ntr-una și-L slăvesc

Intonând imnuri mărețe

Mielului dumnzeiesc.

Corul

Sfânt, sfânt, sfânt e Domnul

Cântă îngerii,

Dar ei nu pot simți

Bucuria mântuirii.

Despre scumpa Lui mântuire

Noi o să-I cântăm

Când în slavă-n fericire,

Cu Isus ne aflăm.

2 Dar mai aud o cântare

Bunului meu Salvator

Ce-o cântă o mulțime mare,

Mărirea-i cântarea lor.

El e poporul ostenit

Ce din necaz a venit

Și hainele și le-a spălat,

În sânge și le-a albit.

3 Nu sunt înger aicea, eu,

Dar aceasta știu bine,

Că spre slava Tatălui meu

Voi cânta, când El vine.

Iubirea Lui o voi mări

Ce se-arătă pe Calvar

Unde El cu bucurie

A golit al Său pahar.

4 Îngerii o să asculte

Și toată oștirea lor,

Ca-un vuiet de ape multe

E cântarea sfinților;

Cântarea cea minunată

A lui Moise și-a Mielului

Prin care se va completa Golul universului.

[ 425 ] M. 423

1 TE iubesc din adânc, nu mă-nspăimântă răul.

'N adâncul inimii, pe altul nu las eu.

Numai în Tin-Isus, liniște-am, speranț-am.

O, rămâi cu mine, scut și conducător.

2 Tu rămâi cu mine nori de s-ar ridica

Între noi și ne-acoperă noaptea tristă.

Numai Tu condu-mă, ca steauă și-n noapte

Vindecător de răni, scut și conducător.

3 Iar de-mi veștejește floarea bucuriei,

Ca vale-or curge de la mine lacrimi.

Izvor de bucurii să-mi deschizi Tu mie,

Viață dăruitor, scut și conducător.

4 Și printre ispite făcân-du-mi al meu curs,

Picioarele-mi slăbesc pe al credinței drum,

Te rog ridică-mă, păcatul mi-l iartă,

Mult milostiv, scut și conducător.

5 Dacă-i să mă despart de cei cari mă iubesc,

'N îndurarea inimii pentru ei tânguiesc,

Tu arată spre cer, iar la întâlnire

Înviat Salvator, darnic mângâietor.

6 Și când vine-odată ora cea din urmă,

Lupta cea din urmă m-așteaptă izbândă.

În Tine schimbarea să-mi fie în clipe,

Al vieții domnitor, scut și conducător.

[ 426 ]

1 VREAU lângă Dumnezeu să fiu mereu,

Oricât ar fi de greu necazul meu.

Oricât aș suferi, cântarea mea va fi:

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.

2 Pe îndepărtate căi de-aș înnopta

Și-o piatră căpătâi dacă aș avea,

Tot fericit aș fi și-n vis aș glăsui

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.

3 De sunt împovărat de lăbiciuni

Și mult am de luptat în rugăciuni,

Mai mult mă oțelesc în harul Lui ceresc,

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.

4 Viața mi-o închin lui Dumnezeu,

La El cu toate vin, prin harul Său.

Aproape vreau să fiu de Domnul meu Cel viu,

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.

5 Calea-mi în sus spre cer de s-ar îngusta,

Eu vreau mereu să sper că voi scăpa.

Că nu-n deșert alerg, că știu pe ce drum merg,

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.

6 Când calea voi sfârși jos pe pământ,

Voios când voi păși-n locul preasfânt,

Voi fi prea fericit cu al meu Isus iubit,

Vreau lângă Dumnezeu să fiu mereu.