COMORI ADUNATE ÎN CER

„Nu vă strângeți comori pe pământ, unde molia și rugina le strică și unde hoții le sapă și le fură; ci strângeți-vă comori în cer, unde nici molia, nici rugina nu le strică și unde hoții nu le sapă, nici nu le fură; căci unde va fi comoara ta, acolo va fi și inima ta.” Matei 6:19-21.

W. T. 1 martie 1916 (pag. 69-70)

Plăcere, delectare, bucurie, confort, toate aceste sentimente ne sunt sugerate prin cuvântul comoară. Gândurile noastre, speranțele noastre, planurile noastre, se centrează acolo. Comoara noastră este inspirația vieții noastre, îndemnul spre energie, perseverență și persistență în speranța pe care ea o aprinde. Cei mai mulți oameni au comori, dar în general ele sunt din acelea care dau slabe satisfacții, deoarece ele sunt tranzitorii și dezamăgitoare. Câți și-au clădit speranțele pe lucruri pământești doar pentru a afla că ele nu sunt decât baloane de săpun iluzorii, înșelări, care la sfârșit lasă inima frântă, zdrobită și goală! Comorile care constau în bogăție, faimă, distincție socială, case și pământuri, prieteni, cămin și familie, putere și influență, sunt supuse schimbării și stricării! Și dacă inima se centrează în ele, fiind într-o clipă supuse dispariției, lasă viața pustie și disperată, cu atât mai mult cu cât speranțele pe care ele le-au inspirat sunt mai mari.

Bogăția adunată cu greu și administrată cu mare grijă poate dispărea într-o noapte. Faima atât de scump câștigată se poate schimba în dezaprobare și ocară prin capriciul sentimentului public nestatornic. Prestigiul social care v-a poftit să ocupați scaunele cele mai înalte vă poate trimite puțin mai târziu pe scaunele cele mai de jos, iar numele să vă fie respins ca rău și să fiți proscriși. Casele, pământurile și lucrurile adunate cu grijă pot dispărea sub ciocănașul judecătorului. Prietenii în care de multă vreme v-ați încrezut pot deveni deodată reci și vă pot întoarce spatele, putându-vă chiar deveni dușmani. Casa pe care o iubiți trebuie cândva să se strice, familia să se risipească sau să fie invadată de moarte. Iubirea care arde pe altarul căminului poate să pâlpâie și să slăbească sau să se stingă. Câți n-au găsit înaltele speranțe ale tinereții și vieții timpurii transformate în cenușă în doar câțiva ani sau câteva luni!

BALSAMUL GALAADULUI PENTRU INIMILE ZDROBITE

Tuturor acestora, Cuvântul Domnului li se adresează cu mare forță, când îi cheamă să vină la El cu poverile și cu inimile lor zdrobite. „Domnul este aproape de cei cu inima zdrobită și mântuiește pe cei cu duhul înfrânt” (Psalm 34:18). Iubirea și făgăduințele Lui scumpe vin ca balsamul dulce din Galaad pentru cei care, triști și dezamăgiți de lupta vieții, vin la Cristos pentru odihnă și mângâiere, pentru viață și vindecare. Mulți marinari clătinați de furtună pe oceanul vieții, descurajați și disperați, părăsiți de orice speranță, au aflat că tocmai aceste experiențe au fost mijlocul de a-i conduce spre Portul Adăpostului etern. Numai acolo poate fi găsită adevărata binecuvântare și siguranță; numai acolo este adevărata comoară, care depășește cu mult și cele mai alese comori ale pământului.

Ne gândim la experiența unui frate iubit care a găsit recent pe Domnul, când comorile lui pământești i-au fost smulse, toate economiile sale de ani de zile, datorită împrejurărilor produse de războiul din Europa. El pierduse orice speranță și era pe cale să-și pună capăt vieții, când i-a venit în atenție Adevărul prezent. El a ascultat și apoi l-a îmbrățișat cu bucurie, procurându-și Studiile în Scripturi. După aceea el a declarat că știe de ce Domnul permisese ca el să se confrunte cu asemenea condiții adverse — pentru a-l conduce spre Sine. Cât se poate bucura acum acest frate iubit de experiențele sale triste și-și dă seama că el a câștigat în schimb „Mărgăritarul de mare preț”, alături de care toate celelalte comori devin nesemnificative!

Cu adevărat, în această zi a noastră, poate ca niciodată înainte, toți cei care au spiritul unei minți sănătoase în vreun grad, să dorească o comoară care va fi sigură, o stâncă pe care-și pot fixa picioarele, una care va ține sigur în aceste zile de stres și nesiguranță, când oamenii simt că totul le fuge de sub picioare, când nimic ce este pământesc nu este sigur, când frica și necazul sunt peste tot. Într-un timp ca acesta, cât de binecuvântați suntem ((283)) noi, care suntem adăpostiți sigur în deschizătura Stâncii Veacurilor, care nu poate fi clătinată nici de cea mai puternică zguduire a cutremurului de pământ! Cât de nespus de scumpă este comoara pe care noi am adunat-o în cer, căci noi știm că comoara noastră este în siguranță, unde nici o furtună nici un val n-o poate atinge.

COMORILE PE CARE LE ADUNĂM ÎN CER

Întrebarea atotimportantă pentru cei care caută prin urmare această mare comoară este, cum ne putem noi aduna comori în cer și ce fel de comori sunt acelea care urmează să fie înmagazinate în depozitul ceresc? Noi avem asigurarea Cuvântului divin că tot ce este curat, sfânt și bun este acceptabil acolo. Cea mai importantă dintre toate comorile este iubirea și prietenia personală a lui Dumnezeu și a lui Cristos. Isus devine pentru noi „mai frumos decât fiii oamenilor”. El este Adăpost sigur în orice timp de lipsă, bucuria, alinarea și mângâierea noastră.

Când am câștigat această Comoară, am câștigat pe Acela care niciodată nu se schimbă, pe Acela a cărui iubire nu se răcește, pe Acela de care nimic nu ne poate despărți — „nici moartea”, care pentru cei iubiți ai Lui va însemna acum binecuvântata noastră „schimbare”; „nici viața”, care înseamnă ocazii în continuare de a suferi cu El, pentru ca să putem avea parte și de gloria Lui, și care permite în continuare fapte în serviciu iubitor pentru Cel pe care-L iubim; „nici îngerii, nici stăpânirile, nici puterile”, căci acestea nu ne pot face rău nouă care suntem adăpostiți în Cristos; „nici lucrurile prezente, nici cele viitoare”; căci „toate lucrează împreună spre binele nostru”, și orice încercare El o va conduce pentru ca noi să putem fi în stare a o suporta; „nici înălțimile” înălțării temporare; „nici adâncimile” necazului sau întristării, căci Refugiul și Tăria noastră este întotdeuna aproape; „nici alte lucruri” din creație, căci El a promis să „păzească picioarele sfinților Săi”, și că nimic nu-i va atinge ca și Noi Creații în Cristos, și că prezența Sa va merge cu ei oriunde vor fi. Romani 8:35-39; 1 Samuel 2:9; Luca 10:19; Exodul 33:14.

Nici o altă creatură din ceruri sau de pe pământ nu va primi asemenea semne de favoare specială cum este și va fi veșnic partea preaiubitei Mirese a lui Cristos. Chiar dacă întreaga familie din ceruri și de pe pământ va fi binecuvântată prin El, numai Soția Lui, care va coopera cu El în lucrarea Lui, va fi tovarășa Lui, confidenta Lui, comoara Lui. Să auzim îndemnul Domnului către clasa Mireasă: „Ascultă, fiică, vezi și pleacă-ți urechea; uită pe poporul tău și casa tatălui tău (ambițiile, speranțele și scopurile copiilor lui Adam)! Și atunci Împăratul (Unsul lui Iehova) îți va dori frumusețea (caracterului, loialitatea inimii). Și fiindcă este Domnul tău, adoră-L” (Psalmul 45:10, 11; Cântarea Cântărilor 4). Cât de nevrednici ne simțim noi de o asemenea onoare și iubire din partea preaiubitului nostru Mire! Și nu-i de mirare! Când ne uităm la toate imperfecțiunile noastre, se pare că puțin se află în noi care să provoace asemenea iubire și admirație. Să ne gândim că îngerii cu toată puritatea și credincioșia lor au fost ocoliți; și noi bieții muritori, cu defecte, am fost aleși!

Nu este oare vreo greșeală? O, nu! Avem cuvintele inspirate infailibile care ne asigură că este chiar așa. Această Mireasă a Fiului lui Iehova va domni cu El în viitor peste rasa căzută; și cine ar putea simpatiza atât de bine cu ei în toate slăbiciunile și neputințele lor ca și aceia care au avut ei înșiși parte de ele? Și cine ar putea suporta cu așa smerenie înălțimile infinite ale gloriei la care va fi înălțată Soția Mielului, ca și aceia care-și dau sema că nu prin vreo vrednicie a lor proprie au fost ei aleși pentru o atât de mare înălțare, ci totul a fost prin harul divin? Înveșmântați în Haina glorioasă dată de Mirele nostru, noi putem sta compleți cu toții, chiar acum, în fața lui Iehova. Și având podoaba unui spirit blând și liniștit, credința care se încrede sub orice condiții, iubirea care se delectează în a face voia Tatălui, noi suntem frumoși în ochii Preaiubitului nostru, Mirele și Regele nostru.

Având această încredere, ne putem însuși cu negrăită bucurie și recunoștință făgăduințele nespus de mari și scumpe care sunt ale noastre prin Cristos, și în siguranță putem alerga către premiul înaltei noastre Chemări, având încredere cu smerenie că Acela care a început lucrul bun în noi îl va completa până în ziua glorificării noastre cu Mirele în Împărăția cerească, unde vom fi prezentați Tatălui „fără pată sau încrețitură sau ceva de felul acesta”, compleți și perfecți în glorie, în sensul absolut, potriviți și pregătiți pentru lucrarea minunată la care vom participa cu Domnul și Regele nostru binecuvântat.

ÎNDEMNURI LA CREDINCIOȘIE

Să ascultăm unele dintre făgăduințele binecuvântate, inspiratoare, cu care Tatăl și Fiul înveselesc mireasa: „Ochii tăi vor vedea pe Împărat în strălucirea Lui.” „Îmi vor fi o comoară deosebită în ziua pe care o pregătesc Eu.” „Îi voi da din mana ascunsă; și-i voi da o piatră albă (un semn scump de iubire) și pe piatra aceasta este scris un nume nou, (numele Mirelui care de atunci încolo va fi numele nostru) pe care nu-l știe nimeni, decât acela care-l primește.” „Iată, Eu sunt cu voi în toate zilele.” „Și dacă Mă voi duce și vă voi pregăti un loc, voi veni din nou și vă voi lua la Mine Însumi, ca acolo unde sunt Eu să fiți și voi” (El a venit, El este chiar acum prezent și curând ne va primi la Sine pentru veșnicie). „Nu voi M-ați ales pe Mine, ci Eu v-am ales pe voi.” „Fii credincios până la moarte și-ți voi da cununa vieții.” „Celui care va birui îi voi da să stea cu Mine pe Scaunul Meu de domnie.” Isaia 33:17; Maleahi 3:17; Apocalipsa 2:17; Matei 28:20; Ioan 14:3; 15:16; Apocalipsa 2:10; 3:21.

Făgăduințe scumpe sunt acestea, minunate cuvinte ale vieții! Să le repetăm tot mereu, pentru ca toată semnificația lor dulce să poată intra adânc în inima noastră și să producă în viața noastră roadele lor binecuvântate. Fie ca ele să ne înveselească în toate ceasurile întunecate și grele și să ne fortifice puterile care slăbesc, cu vigoare, curaj și zel reînnoit, ca să putem înainta pe calea îngustă până când „ochii noștri vor vedea strălucirea Împăratului” în fapt. Ce comori minunate găsim noi păstrate în cer pentru noi, pentru că noi am părăsit lumea cu toate capriciile și aspirațiile ei înșelătoare și ne-am însușit lucrurile veșnice! Și în timp ce această moștenire glorioasă va fi posesiunea tuturor credincioșilor, Apostolul dă de înțeles clar că comoara noastră cerească poate fi mărită prin zel și credincioșie specială sub încercările deosebite din timpul prezent.

((284))

Una dintre comorile pe care noi le putem aduna în cer vor fi semnele de aprobare și distincție printre cei buni și sfinți de dincolo de văl, pe care ni le vom asigura prin suportarea răbdătoare a suferințelor, încredere neclintită sub probe și încercări cruciale, străduință în serviciul Regelui. Comorile minții și caracterului de asemenea le vom găsi adunate în cer; căci nimic din ceea ce este bun, adevărat și vrednic de păstrare nu se va pierde pentru cei care și-au încredințat Domnului investițiile lor. Acestea sunt comori care nu putrezesc, care nici trecerea timpului nici exigențele împrejurărilor nu le vor smulge vreodată de la noi.

Alte comori vor fi toate prieteniile adevărate și nobile care au fost întemeiate în adevăr și dreptate aici pe pământ, fie că sunt pe plan spiritual fie că sunt pe plan natural. De exemplu, unul de pe planul spiritual nu va fi înclinat să uite loialitatea iubitoare a unui fost prieten, care din când în când dădea un pahar de apă rece sufletului însetat care se lupta cu arșița și praful căii deșertului vieții, și făcea acest lucru fiindcă cel pe care-l servea era un ucenic al lui Cristos.

Dar deosebit de dulci vor fi prieteniile spirituale începute și nutrite aici, care vor înflori cu mai mare vigoare când vor fi transplantate în solul și atmosfera cerească. Și ce comoară vom afla în recunoștința și iubirea celor pe care i-am servit aici în timp de lipsă, cărora le-am dus apa Vie și cu care am frânt Pâinea Vieții! Cine va putea măsura bucuria nespusă care va fi moștenirea celor credincioși când vom găsi toate aceste comori prețioase dincolo de văl! Când vedem limpede aceste comori și ne dăm seama că ele sunt ale noastre veșnic, nu ne vom simți noi infinit răsplătiți pentru orice suferințe și greutăți pe care le-am suportat în scurtul nostru peregrinaj pământesc?

PEREGRINI CEREȘTI APROPIINDU-SE DE CASĂ

Atunci, dragi frați și surori în Cristos, să ne ațintim ochii asupra lucrurilor cerești, veșnice. Să strângem tot mai mult comori unde „nici molia, nici rugina nu le strică și unde hoții nu le sapă, nici nu le fură” (Matei 6:20). Dacă inimile noastre sunt la comorile cerești, atunci dezamăgirile și suferințele vieții prezente nu ne pot birui. Toate lucrurile care sunt vrednice de aspirația fiilor spirituali ai lui Dumnezeu sunt adevăratele noastre comori, și ele sunt singurele lucruri care merită. Ce ne pasă nouă de baloanele de săpun iluzorii ale acestei vieți sărace, care atât de repede se vor sparge și vor dispărea? Atunci, așa cum spune poetul,

„Să atingem ușor lucrurile acestui pământ,
Socotindu-le doar ca nimic valorând”,

nevrednice de a fi comparate cu gloria care va fi descoperită în noi, dacă nu obosim pe cale, ci cu toiagul nostru de peregrini în mână vom înainta pe calea cerească până vom ajunge la țelul speranțelor noastre.

Când soarele apune la sfârșitul fiecărei zile și umbrele se adună în jurul nostru, cât este de plăcut să cântăm, „Sunt cu o zi mai aproape de casă!” Aproape am ajuns pe vârful muntelui și fiecare zi înmulțește dovezile că voiajul nostru se apropie de sfârșit. Exact cât va mai fi, noi nu putem ști; probabil că este bine că nu știm. Dar credem că nu va fi foarte mult.