APĂRAREA SF. PAVEL ÎN FAȚA REGELUI AGRIPA

Fapte 26:1; 26:32

> Propovăduind pe Cristos conducătorilor — Sf. Pavel ține o cuvântare mișcătoare asupra propriilor experiențe — Sunt accentuate trăsăturile caracteristice ale Evangheliei — Speranța lui Israel — Alegerea seminței spirituale a lui Avraam — Împărăția Mesianică de mult promisă — Israel va fi primul binecuvântat — Apoi toată omenirea — Regele Agripa adânc impresionat — Sf. Pavel, prizonierul, mai fericit decât oricare din cei care l-au auzit.

„N-am fost neascultător viziunii cerești”. Fapte 26:19.

W.T. 15 Sept. 1916 (pag. 283-284)

Ultimul nostru studiu ne-a arătat că apelul Sf. Pavel la curtea Cezarului i-a oferit apostolului o posibilitate de a propovădui Evanghelia înaintea oamenilor importanți, la care altfel niciodată nu s-ar fi putut aștepta să ajungă. Pare să fi apreciat profund ocazia, deoarece a ținut o cuvântare mișcătoare, a cărei temă era împrejurările convertirii lui, relatate aici pentru a treia oară. Nu ne putem îndoi că în această problemă a fost îndrumat de Domnul. Astfel Dumnezeu înfăptuiește tainic sfatul voii Sale și face ca mânia oamenilor să-L laude, și în acest fel pune în fața servilor Săi credincioși posibilități noi de a-I servi cauza. Ce mult trebuie fiecare urmaș al lui Isus să se încurajeze prin aceasta la credincioșie continuă, la unitate de inimă, la folosirea fiecărei posibilități, dându-și seama de supravegherea de către Domnul a lucrării Sale!

Ca un adevărat domn, Sf. Pavel și-a deschis vorbirea complimentând pe regele Agripa, pe cât a putut s-o facă în mod realist, asupra faptului că el ar fi ascultat de către unul care era expert în toate chestiunile evreiești. El a arătat faptul că mersul vieții lui din tinerețe era bine cunoscut în Ierusalim și peste tot în națiunea evreiască. Dacă ar vrea, mulți dintre concetățenii săi ar putea mărturisi pentru strictețea lui ca religios. „Și acum”, a declarat el, „sunt aici ca să fiu judecat pentru nădejdea făgăduinței pe care Dumnezeu a făcut-o părinților noștri și a cărei împlinire o așteaptă cele douăsprezece seminții ale noastre, care slujesc necurmat lui Dumnezeu, zi și noapte. Pentru această nădejde, împărate, sunt acuzat de iudei”.

Speranța lui Israel

Speranța lui Israel se centra în Legământul întărit prin jurământ făcut de Dumnezeu cu Avraam: „Toate familiile pământului vor fi binecuvântate în tine” (Gen. 12:3; 22:15-18). Sf. Pavel propovăduia că această promisiune era în proces de împlinire, că Isus din Nazaret, ca Fiul lui Dumnezeu, prin ascultare de lege și prin jertfirea drepturilor Sale pământești, devenise Capul acestei Semințe făgăduite a lui Avraam prin învierea Sa pe planul spiritual de glorie, onoare și nemurire. Mai mult, apostolul învăța că de la Rusalii Domnul alegea, atât dintre evrei cât și dintre neamuri, o „turmă mică” pentru a fi Mireasa lui Mesia și co-moștenitori, membri ai Seminței Spirituale a lui Avraam; și că atunci când această alegere va fi fost împlinită, Mesia, Cap și corp, în glorie, va stabili de mult promisa Împărăție a lui Dumnezeu, prin care vor veni binecuvântări întâi la Israel natural pentru ridicarea lor prin restabilire, iar prin Israel se vor extinde după aceea la toate familiile pământului. Gal. 3:8, 16, 29; Rom. 11:7-15.

Cu siguranță că Sf. Pavel a indicat profețiile care spun despre suferințele lui Mesia și despre gloriile care vor urma! Toți evreii știau despre suferințele lui Isus și ale urmașilor Săi, dar ei puneau în discuție învierea Lui la glorie și speranța că urmașii Lui vor avea parte curând de schimbarea învierii Lui. Toată disputa între el și evrei era în legătură cu faptul dacă Isus a înviat sau nu din morți. Dacă n-a înviat, evreii aveau dreptate. Nici o speranță întemeiată nu se putea zidi pe un om mort, ori cât de bun ar fi fost. Dacă a înviat, Sf. Pavel și urmașii lui Isus aveau dreptate, deoarece învierea Lui la glorie trebuia con-siderată ca o demonstrație a aprobării Divine și a calității Lui de Mesia, ceea ce El pretinsese, și a Împărăției Lui care va veni la timpul hotărât.

Sf. Pavel a explicat cum odată și el se opusese lui Isus și-I persecutase urmașii, punându-i în închisoare și dându-și votul împreună cu alții pentru moartea lor. Chiar le impusese să hulească pe Isus pentru a scăpa de suferințe; și în turbarea lui, el își extinsese forțele de la Ierusalim și la cetățile din afară. El a descris descoperirea făcută lui de către Domnul lângă Damasc — lumina mai presus de strălucirea soarelui și vocea care a spus: „Saul, Saul, pentru ce mă prigonești?. . . Eu sunt Isus pe care tu Îl prigonești”.

Apoi a explicat însărcinarea pe care o primise de la Domnul cu acea ocazie: că avea să propovăduiască, atât neamurilor, cât și evreilor, învierea lui Isus, adunarea membrilor Lui aleși, și, la timpul cuvenit, stabilirea Împărăției Lui; și că avea să vestească faptul că toți trebuie să se pocăiască și să se întoarcă la Dumnezeu. Pentru aceste lucruri a fost el în lanțuri și viața i-a fost în primejdie, până când a fost obligat să apeleze la tribunalul lui Cezar. El a arătat că suferințele lui Cristos fuseseră prezise de profeți și că Isus recunoștea persecuția urmașilor Săi ca fiind persecuția Sa proprie, a membrelor Sale.

„Ești nebun”

Guvernatorul Festus a ascultat cu uimire expunerea apostolului. Apoi, întrerupând pe vorbitor, a spus: „Ești nebun! Învățătura ta cea multă te face să dai în nebunie”. Dar Sf. Pavel a replicat: „Nu sunt nebun, prea alesule ((77)) Festus, dimpotrivă, rostesc cuvinte ale adevărului și ale înțelepciunii. Împăratul știe aceste lucruri”.

Tot așa este încă. Din punct de vedere lumesc, adevăratul urmaș al Domnului nostru Isus este înfierat ca fanatic, nechibzuit, neechilibrat. Dar din punct de vedere al creștinului, vederea este inversată: cei lumești sunt neînțelepți și înnebuniți după bani. Cei lumești văd numai lucrurile pământești, cele trecătoare. Creștinul vede cu ochiul credinței, vede glorie, onoare și nemurire și o parte cu Răscumpărătorul la privilegiile Împărăției Milenare, care în curând va binecuvânta lumea cu o domnie de dreptate, în împlinirea rugăciunii Domnului: „Vie Împărăția Ta, facă-se voia Ta pe pământ ca și în cer”.

Sf. Pavel a apelat la Agripa: Nu crede împăratul profețiile citate? Răspunsul regelui este o chestiune de dispută, dacă a spus: „Cu încă puțin timp și elocvență m-ai putea convinge să devin creștin”, sau dacă a spus: „Gândești că m-ai putea face creștin cu o argu- mentare așa de scurtă, cu toată dezonoarea pe care acel cuvânt o implică?” Răspunsul Sf. Pavel favorizează prima interpretare: „Să dea Dumnezeu ca nu numai tu, ci toți cei care mă ascultați astăzi să fiți așa cum sunt eu, afară de lanțurile acestea”.

Un sentiment mai nobil, un spirit de caritate mai larg, fals acuzat și pe nedrept închis, nu poate fi imaginat. Numai cei care au fost cu Isus și au învățat de la El ar putea exemplifica astfel compătimirea și moderația pe care El le-a arătat. O, dacă toți ucenicii lui Cristos ar putea învăța de-asemenea să fie blânzi și smeriți în inimă și astfel să găsească odihnă pentru sufletele lor! Pentru că, cine se poate îndoi că Sf. Pavel, prizonierul, cu speranțele lui glorioase, n-a fost în toate privințele mai fericit decât oricare din cei care l-au auzit?

Mulți vor fi uimiți de posibilitățile neglijate

Va veni timpul, și nu este departe acum, când mulți care acum sunt mult apreciați printre oameni pentru înțelepciunea lor, se va vedea că au fost nechibzuiți; și mulți care sunt considerați acum ca nechibzuiți pentru Cristos și pentru Evanghelie, se va vedea că au fost cu adevărat înțelepți alegând lucrurile cerești și fiind dispuși să predea cele pământești pentru realizarea celor cerești, deoarece este imposibil a servi pe Dumnezeu și pe Mamon.

Pentru motive rezonabile se presupune că deși regele Agripa n-a devenit creștin, această cunoștință a principiilor care stau la baza creștinismului i-au rămas și l-au influențat tot restul vieții. Istoria ne spune că în persecuțiile ulterioare, care s-au stârnit în legătură cu strâmtorarea care a venit peste națiunea evreiască, regele Agripa a primit și a tratat cu bunăvoință pe creștinii care au fugit la el pentru protecție.

Ce mulți sunt în țările creștine, care au auzit mesajul Evanghelic mai mult sau mai puțin distinct și au fost „aproape convinși” să apuce harul lui Dumnezeu, dar care au neglijat posibilitățile de acțiune și au pierdut aprecierea privilegiului lor! Aceștia, ca și regele Agripa, vor avea comparativ o mică idee despre minunatele lucruri pe care au fost atât de aproape să le apuce și pe care totuși le-au pierdut. Când vor veni afară din mormânt și se vor bucura de marile privilegii ale Împărăției Milenare, vor fi uimiți să afle ce mari posibilități au avut de a deveni membri ai Turmei Mici, asociați ai Domnului pe Tron.