CE A VĂZUT ORBUL BARTIMEU

„Atunci se vor deschide ochii orbilor, se vor deschide urechile surzilor; atunci șchiopul va sări ca un cerb și limba mutului va cânta.” Isaia 35:5, 6.

R 5484 W. T. 15 iunie 1914 (pag. 188-190)

Era sezonul Paștilor și mulți călătoreau în aceeași direcție cu Isus — spre Ierusalim. Bartimeu, un cerșetor orb, stătea pe marginea drumului sperând să primească milă de la trecători. Când a trecut Isus s-a creat o agitație neobișnuită și Bartimeu a întrebat care era cauza. Răspunsul a fost că tocmai trecea Isus Nazarineanul.

Bartimeu auzise că Isus era reputatul Mesia care, conform Scripturilor, va binecuvânta în cele din urmă întreaga lume și va pune capăt păcatului, suferinței și durerii. El auzise că Isus făcea deja vindecări, vindecând bolnavii, scoțând demoni și deschizând ochii orbilor. O, s-a gândit el, de ce nu mi-a spus nimeni când a trecut! El a vindecat pe alții, n-aș putea fi și eu unul dintre cei favorizați?

Credința și speranța lui s-au aprins și el a strigat: „Isuse, fiul lui David, ai milă de mine!” Taci! Nu face atâta gălăgie! Nu-L întrerupe pe Marele Învățător; El vorbește cu alții, au spus trecătorii. Dar Bartimeu a simțit că pentru el momentul era acum sau niciodată; și-a ridicat vocea peste cea a mulțimii și a strigat mai tare decât oricând: „Isuse, fiul lui David, ai milă de mine!”

Isus a auzit vocea, și întotdeauna gata să fie îndurător cu cei care cereau milă, l-a invitat pe orb să vină la El. Aceasta va arăta credința lui; era astfel o lecție mai importantă pentru mulțime. Ajutat de alții, Bartimeu a ajuns în cele din urmă în fața lui Isus și Învățătorul a spus: „Ce vrei să-ți fac?” Răspunsul a venit prompt: „Rabuni, să-mi capăt vederea!” Isus i-a spus: „Du-te! Credința ta te-a mântuit”. Și el și-a primit imediat vederea și a devenit unul dintre cei care urmau cu mulțimea, lăudând puterea divină și recunoscându-L pe Isus ca Mesia.

„ISUSE, FIUL LUI DAVID”

Cuvintele orbului, „Isuse, Fiul lui David”, au avut o semnificație specială pentru el și pentru evreii din zilele sale, care s-a pierdut în ceea ce privește mulțimile de astăzi. Evreii știau că Mesia, ca Mare Preot, a fost într-o măsură prefigurat de Aaron, ca mare Legiuitor a fost prefigurat sau simbolizat de Moise, iar ca mare Împărat a fost prefigurat sau simbolizat de Solomon, fiul înțelept, bogat, influent al lui David, succesorul acestuia la împărăție. Unirea tuturor acestor linii ale profeției se găsește reprezentată ilustrativ în Melhisedec, care a fost preot pe tronul său; adică, a fost în același timp preot al lui Dumnezeu și prinț și conducător — a avut funcție dublă.

Sf. Pavel ne atrage atenția asupra faptului că Isus nu va fi în cele din urmă preot după rânduiala lui Aaron — numai preot sacrificator, fără putere de domnie, ci va fi preot după rânduiala lui Melhisedec. Sf. Pavel citează declarația divină în acest sens, în Psalmii lui David: „Domnul a jurat și nu-I va părea rău: „Tu ești preot în veac, după rânduiala lui Melhisedec”” (Ps. 110:4). Sf. Pavel își bazează cele mai importante argumente pe această afirmație profetică. El arată intenția divină care a existat mai înainte cu privire la Isus și la Împărăția Mesianică și la caracterul acesteia.

Comitetul care a aranjat ordinea acestor Studii Biblice Internaționale, evident a avut în minte faptul că minunile lui Isus la Prima Sa Venire au fost numai preumbriri ale minunilor și lucrărilor mai mari pe care El le va îndeplini la a Doua Sa Venire. În armonie cu acest gând, cei din comitet ne-au dat ca Text de Bază pentru lecția de astăzi profeția lui Isaia cu privire la Împărăția lui Mesia. Aceasta este în acord cu ținuta generală a învățăturii apostolice în sensul că toate minunile pe care le-a făcut Isus au fost preumbriri, sau ilustrații ale lucrării mai mari care va fi realizată prin stabilirea Împărăției Sale Milenare, la timpul potrivit. Citim: „Aceste lucruri le-a făcut Isus și Și-a arătat slava”; adică, a arătat dinainte puterea și slava Împărăției Sale.

Nu trebuie să ne gândim nici un moment că Isus și ucenicii Lui au încercat să vindece pe toți bolnavii din Palestina. Dimpotrivă, deși mulți au fost vindecați, aceștia erau excepțiile din mulțime a celor bolnavi — aceia care au arătat o credință specială. În cazul de față putem fi siguri că Bartimeu a fost numai unul dintre mulții cerșetori orbi de pe marginea drumului; căci Palestina, Siria și Egiptul sunt țările cerșetorilor orbi. Domnul trecuse deja pe lângă Bartimeu, nedându-i atenție, neoferindu-Se să-L vindece. Vederea i-a fost redată datorită credinței sale, fiindcă a strigat, fiindcă nu a ascultat de cei care încercau să-l facă să tacă și să-i înlăture credința.

CEA MAI REA ORBIRE

Ne amintim că a fost un caz similar la scăldătoarea din Betsaida. Mulțimile stăteau acolo așteptând tulburarea apelor, pentru a păși în scăldătoare ca să se vindece. Isus S-a adresat numai unuia dintre aceștia, spunând: „Ridică-ți patul și umblă”. Când ajungem să înțelegem că minunile lui Isus au ilustrat venirea binecuvântărilor în timpul Împărăției Sale Mesianice, obținem o vedere potrivită a lucrurilor și ne putem bucura în consecință că vine o Zi bună, de bucurie pentru toți orbii, toți șchiopii, toți surzii, așa cum este arătat prin profeția lui Isaia. Isaia 35:5, 6.

„Ei au ochi, dar nu văd; urechi, dar nu aud.” În Biblie se face referire la întreaga lume ca fiind oarbă și surdă față de lucrurile care sunt cele mai interesante, cele mai folositoare. Numai ocazional câte unul, ici și colo, asemenea lui Bartimeu din vechime, se folosește de posibilitatea eliberării de orbirea și surzenia sa și face pașii potriviți pentru a-și asigura eliberarea. Sf. Pavel ne spune despre această stare de orbire spunând: „dumnezeul veacului acestuia îSatanș a orbit gândurile celor necredincioși”. 2 Corinteni 4:4.

Cu șase mii de ani în urmă, Satan a început această lucrare de orbire a înțelegerii omenești față de bunătatea lui Dumnezeu și față de acele lucruri care ar lucra spre binele ei cel mai înalt. El continuă încă acest lucru. El a început prin a contrazice pe Atotputernicul când i-a spus Mamei Eva că pedeapsa pentru păcat, „Cu moarte vei muri”, era o înșelătorie din partea lui Dumnezeu. Satan a spus: „Hotărât că nu veți muri”; și a convins-o că această amenințare era numai o încercare din partea lui Dumnezeu de a o reține de la marile binecuvântări ale cunoștinței și că adevărata bunăstare a ei și a soțului ei ar fi promovată prin neascultare.

În mod natural se ridică întrebarea: Ce motiv a avut Satan să denatureze lucrurile către primii noștri părinți? De ce să fie interesat în neascultarea și înstrăinarea lor de Dumnezeu? Răspunsul este că numai în acest mod putea să-i facă în mod eficient propriii lui sclavi ai păcatului. Atâta vreme cât Îl recunoșteau pe Dumnezeu ca Părintele lor înțelept, iubitor și aveau încredere în El, ei Îi rămâneau loiali Lui și în mod corespunzător nu erau servitori ai păcatului.

Satan a continuat această lucrare de denaturare a caracterului și a Planului lui Dumnezeu timp de șase mii de ani. Sf. Pavel spune că el pune lumina în locul întunericului și întunericul în locul luminii, și că „noi nu suntem în neștiință de uneltirile lui”. După ce ne spune că dumnezeul acestei lumi a orbit mințile tuturor necredincioșilor, sf. Pavel adaugă explicația că aceasta se face ca nu cumva lumina cunoștinței slavei lui Dumnezeu să strălucească în inimile lor — ca nu cumva să vadă adevărata bunătate a lui Dumnezeu. El spune că această lumină a bunătății lui Dumnezeu este reflectată, pentru cei care o văd, de pe fața lui Isus Cristos Domnul nostru.

În această formă frumoasă, poetică, apostolul prezintă un adevăr minunat pe care cei care studiază Biblia ajung să-l aprecieze tot mai mult. Dumnezeu este Iubire; și toate poveștile contrare pe care le-am auzit au intenția să ne orbească mințile și să ne prejudicieze împotriva Prietenului nostru cel mai bun. Prin urmare, Satan a propagat stăruitor, nu numai printre păgâni, ci și printre creștini, diferite doctrine care sunt opuse Adevărului. Sf. Pavel le numește pe acestea „învățăturile demonilor”. 1 Timotei 4:1.

În timpul Veacurilor Întunecate Adversarul le-a introdus în crezurile noastre creștine, le-a zugrăvit pe pereții bisericilor creștine și le-a interpretat în spectacolele de teatru ale unei zile mai întunecate. Toate acestea Îl înfățișează pe Dumnezeu ca cel mai rău diavol imaginabil. Toate Îl reprezintă ca fiind conștient de ceea ce făcea când a creat rasa noastră, și a intenționat de la început ca aproape fiecare membru al rasei să sufere o eternitate de tortură. Nu este de mirare că în timpul Veacurilor Întunecate lumea nu a fost atrasă spre Dumnezeu prin aceste denaturări oribile! Nu este de mirare că chiar și atunci când Biblia a revenit în respectul oamenilor, aceste doctrine ale diavolilor au fost puse pe seama ei și de atunci au împiedicat lumea să o iubească!

Noi aflăm acum că am fost cu toții mai mult sau mai puțin orbiți de Adversar; și pe măsură ce ne eliberăm de influența lui orbitoare, inimile noastre se bucură în favoarea Celui care ne-a scos din întuneric la lumina Sa minunată.

NUMAI PUȚINI VĂD ÎNCĂ

Scriind bisericii din Efes, apostolul dă de înțeles că deși ei vedeau ceva, era încă mult de văzut pentru ei. Cităm: „Amintindu-vă în rugăciunile mele ... să vă lumineze ochii inimii, ca să cunoașteți care este nădejdea chemării Lui, și care sunt bogățiile slavei moștenirii Lui în sfinți”. Și din nou: „Îmi plec genunchii înaintea Tatălui ... ca să puteți înțelege pe deplin împreună cu toți sfinții, care este lățimea, lungimea, adâncimea și înălțimea; și să cunoașteți dragostea lui Hristos, care întrece orice cunoștință”. Noi avem încă nevoie să oferim această rugăciune pentru noi și pentru întreaga Biserică.

Cât privește lumea, ea zace încă în întuneric, în Cel Rău, după cum declară apostolul, sub robia superstițiilor pe care Satan le-a dezvoltat. Acum numai unora puțini li se deschid ochii, asemenea lui Bartimeu. Ei sunt oameni cu un caracter special, care văd ocazii speciale și care tânjesc așa de mult după lumina cunoștinței lui Dumnezeu, încât sunt dispuși să ignore sentimentul general al celor care le cer să tacă și să continue în ignoranță — în orbire. Cei care flămânzesc și însetează după dreptate au promisiunea că vor fi săturați, și cei care tânjesc după vedere pot spera că o vor avea, în timpul de acum.

Dar, mulțumită lui Dumnezeu, este promisă o schimbare glorioasă! Satan, Prințul Întunericului, trebuie să cedeze locul gloriosului Prinț al Luminii, Același care l-a vindecat pe Bartimeu într-un mod tipic cu mai bine de o mie opt sute de ani în urmă. El trebuie să ia Împărăția. Puterea divină este la baza programului prin care Satan trebuie legat pentru o mie de ani și toate lucrările sale, ale întunericului, să fie stricate. În locul prezentării într-o lumină falsă a adevăratului caracter și a planurilor iubitoare ale lui Dumnezeu, omenirii îi va fi dat opusul. Lumina cunoștinței slavei lui Dumnezeu va umple tot Pământul după cum apele acoperă marele adânc — până când nimeni nu va trebui să spună aproapelui său: Cunoaște pe Domnul; ci toți Îl vor cunoaște, de la cel mai mic până la cel mai mare. Isaia 11:9; Ieremia 31:34.

„OCHII ORBILOR SE VOR DESCHIDE”

Dacă cineva citind această profeție se gândește numai la vederea naturală și la faptul că toată orbirea naturală va fi îndepărtată în Împărăția lui Mesia, acela vede doar o mică parte a lucrării glorioase care va fi împlinită. Orbirea ignoranței și a superstiției cu care Satan a chinuit rasa este mult mai rea decât orbirea fizică. Și este dată asigurarea de către Domnul că toți ochii orbi vor fi deschiși și toate urechile surde vor fi destupate. Declarația scripturală, „Orice ochi Îl va vedea, și cei care L-au străpuns”, fără îndoială că se referă în mod special la ochii înțelegerii. Isus le-a declarat ucenicilor: „Încă puțin, și lumea nu Mă va mai vedea, dar voi Mă veți vedea”. Ba mai mult, apostolul Ioan spune: „Vom fi ca El, pentru că Îl vom vedea așa cum este”.

Prin schimbarea miraculoasă a Primei Învieri, clasa Bisericii va fi făcută ființe spirituale asemenea îngerilor, și atunci Îl vor vedea pe Învățătorul față în față, pentru că vor fi ființe spirituale asemenea Lui. Dar lumea nu-L va vedea niciodată în acest mod. Îl va vedea cu ochii înțelegerii deschiși, după cum credincioșii Îl văd acum pe Tatăl și pe Isus prin ochii credinței și ai înțelegerii; întocmai cum noi vedem acum lucrurile pe care „ochiul nu le-a văzut ... și la inima omului nu s-au suit” — lucrurile pe care Dumnezeu le are în păstrare pentru cei care Îl iubesc, lucrurile pe care Dumnezeu ni le-a dezvăluit prin Spiritul Său, lucrurile pe care le vedem cu vederea spirituală.

În mod asemănător, în perioada Milenară, toți ochii orbi vor fi deschiși față de bunătatea, mărirea, iubirea, puterea lui Dumnezeu. Astfel lumea va ajunge să-L cunoască pe Dumnezeu, fiind ajutată spre acea cunoștință prin Împărăția Mesianică; și toți cei care se vor folosi de privilegiile oferite atunci, vor putea ajunge la acel grad slăvit al cunoștinței menționat de Isus când a spus: „Viața veșnică este aceasta, să Te cunoască pe Tine, singurul Dumnezeu adevărat, și pe Isus Hristos, pe care L-ai trimis Tu”.

AJUTOARE, NU OBSTACOLE

În tip, oamenii la început i-au poruncit lui Bartimeu să tacă; dar când Isus l-a chemat, ei s-au alăturat spunând cuvinte de încurajare și ajutându-l pe orb să ajungă la Mântuitor. Ultima acțiune ar trebui să reprezinte cursul tuturor celor care sunt poporul Domnului. Ei ar trebui să-i încurajeze pe orbi, pe superstițioși — pe toți cei rătăciți — să vină la Mântuitorul, să-și dea seama că El este cu adevărat îndurător și doritor să-i salveze din orbirea lor.

Am putea extinde aceste observații la diferite afaceri ale vieții și să spunem că mulți sunt orbi în privința frumuseților Bibliei, și că toți cei cărora li s-au deschis ochii înțelegerii să vadă frumusețile adevăratelor ei învățături, să fie atenți să-i ajute și pe alții să ajungă la aceeași binecuvântare. Am putea extinde lecția la vederea naturală. Unii sunt atât de tare absorbiți în afaceri sau în căutarea plăcerilor încât nu își ridică niciodată privirea la frumusețile glorioase ale naturii. Stelele strălucitoare vorbesc despre o înțelepciune divină și despre un Creator Atotputernic, totuși cei orbi nu primesc o binecuvântare din mesaj, pentru că nu văd. „Au ochi, dar nu văd.”

Toată natura vorbește despre un Dumnezeu mare, veșnic, și ne spune că omenirea este lucrarea principală pământească a mâinilor Sale, și că scopul nostru suprem ar trebui să fie să căutăm să-L cunoaștem și să-L servim. Dar câți s-au născut orbi și surzi față de lecțiile stelelor, despre care profetul declară: „O zi istorisește alteia acest lucru, o noapte îl face cunoscut altei nopți, fără grai, fără cuvinte; totuși glasul lor este auzit!” Sunt unii atât de orbiți din punct de vedere mental, încât nu văd că nefericirea lor este în mare parte rezultatul propriului lor egoism. Ei nu văd că în casele lor ar putea fi mai frumos, ele ar putea fi locuri de confort și fericire, în loc să fie locuri de avariție egoistă, de reproșuri, de nemulțumire.

Toți cei care își dau seama că aceste condiții predomină în ei sau în alții ar trebui să strige: „O, Doamne, dacă aș putea să primesc vederea!” și ar trebui să se bucure în măsura în care află că vine timpul, da, este la îndemână, când Împărăția lui Mesia va acorda binecuvântarea deschiderii ochilor înțelegerii întregii rase a lui Adam.