SEMĂNATUL DUPĂ TRUP ARE CA REZULTAT MOARTEA

„Nu vă înșelați: Dumnezeu nu Se lasă să fie batjocorit. Ce seamănă omul, aceea va și secera.”

Galateni 6:7 .

W. T. 1 August 1916 (pag. 231)

În acest text apostolul pare a accentua faptul că nu este destul să facem o consacrare față de Dumnezeu, ci trebuie să arătăm prin seriozitatea consacrării că am primit în viața noastră o putere transformatoare. Dacă spunem că suntem Noi Creații și facem schimbare numai în declarația noastră, în timp ce încă mai semănăm după trup, rezultatul nu va fi după declarația noastră, ci după înfăptuirea noastră; și vom secera răsplata, stricăciunea. Alții pot fi înșelați, și noi înșine putem fi înșelați, dar Dumnezeu nu va fi înșelat. Dacă noi, după cea mai bună capacitate a noastră de a înțelege voința Domnului, ne punem viața, semănând după spirit, atunci vom câștiga viața veșnică.

Apostolul se adresează sfinților, poporului consacrat al lui Dumnezeu, acelora care și-au prezentat corpurile ca jertfe vii, și ale căror jertfe au fost acceptabile prin meritul lui Cristos. Fiind făcuți Noi Creații prin conceperea Spiritului sfânt, aceștia trebuie să meargă mai departe pentru a ajunge la perfecțiune pe planul spiritual.

Atunci, dacă noi, care suntem din această clasă, trăim după trup — conform dorințelor cărnii — vom muri. Aceasta nu înseamnă că dacă cineva din poporul Domnului ar avea unele dorințe pământești sau dacă i-ar apărea în minte unele sentimente greșite ar muri imediat, sau că imediat ar fi îndepărtat de la orice speranță de viață viitoare pe plan spiritual. Ideea este că dacă trăim după trup — urmăm dorințele trupului, urmăm această cale în viață — sfârșitul va fi moartea. Și orice sămânță astfel semănată tinde spre moarte. Dacă semănăm după trup, după trup vom recolta stricăciunea.

O ANUMITĂ GRIJĂ PENTRU CORP

ESTE NECESARĂ

Semănând astfel n-ar însemna în mod necesar că noi vrem să semănăm după trup. Apostolul dă de înțeles că clasa căreia i se adresează nu vrea să semene după trup, ci vrea să facă altfel. Dar dacă noi semănăm după trup — după senzualitate sau după orice dorință pământească contrară naturii noi — recolta va veni curând. S-ar putea să ne placă să avem haine mai bune și hrană delicioasă; am putea dori să locuim pe o stradă bună și într-o casă frumoasă; și acestea n-ar fi în mod necesar lucruri păcătoase. Toate aceste lucruri sunt ale cărnii, dar nu sunt ceea ce apostolul a avut în minte aici în mod special. El se gândește la lucrurile cărnii căzute, care sunt întotdeauna contrare spiritului.

Dacă practicăm lucrurile pe care, după înțelegerea noastră, Cuvântul lui Dumnezeu ne învață că nu le-ar aproba, am semăna astfel după trup. Fiecare bucățică pe care o cedăm — fie în gând, cuvânt sau faptă — înseamnă atâta descreștere a puterii spirituale; și Creația cea Nouă slăbește. Aceasta se poate face cu privire la hrană, îmbrăcăminte, casă, timp etc.; în asemenea cazuri aceasta ar fi semănare după trup. Dacă, în acord cu judecata noastră a ceea ce este voia Domnului, urmăm o cale în vederea ținerii corpului nostru în cea mai bună condiție pentru serviciu, și dacă atunci corpul nostru, carnea noastră, tânjește după anumite lucruri care n-ar fi spre binele nostru spiritual, Creația cea Nouă trebuie să spună: „Nu, nu poți avea acest lucru”, sau: „Aceste lucruri sunt prea scumpe pentru tine”.

Nu sunt mulți aceia care au făcut o jertfire a cărnii lor; dar acestora care au făcut acest lucru le vorbește apostolul. Eu, ca și Nouă Creație, îi spun vechii creații — corpului: „Îți voi da ceea ce cred că este spre binele tău. Nu cred că Domnul dorește să te omor imediat, fiindcă am nevoie de serviciile tale, dar Domnul dorește să am o anumită practică în negarea de sine. Nu vei avea acum ceea ce dorești, fiindcă de fapt nu ai nevoie. Poate, totuși, odată îți voi da iarăși, dacă voi gândi că atunci vei avea nevoie, și dacă vei fi bun”.

FIERARUL ȘI MĂGARUL

Dacă Noua Creație dă frâu liber vechii creații în legătură cu ceea ce să citească, ceea ce să mănânce, cât să doarmă, la ce oră să se scoale, unde să meargă și cât să stea etc., Noii Creații îi va fi tare dificil — nu-i așa? Spiritul Domnului trebuie să activeze Noua Creație în gând, cuvânt și acțiune, și să decidă ce trebuie să facă, ce să mănânce, unde să meargă — trebuie să controleze totul. Dacă semănăm după spirit, dacă umblăm după spirit, vom fi învingători, vom recolta viață veșnică. Noi nu trebuie să cedăm vechii creații. Cedând, noi semănăm după carne, ((124)) și curând vechea creație va spune: „Aveai obiceiul să-mi dai lucrul acesta, și trebuie să mi-l dai”; și rezultatul va fi probabil dezastruos pentru Noua Creație.

Această chestiune ne amintește de una din fabulele lui Esop, pe care mulți dintre noi am citit-o. Într-o dimineață rece, geroasă, un măgar și-a vârât nasul pe ușa atelierului unui fierar, unde era cald de la un foc scânteietor. Fierarul a zis către măgar: „Ieși!” Măgarul a răspuns: „Ești zgârcit! Nu fac decât să-mi încălzesc nasul”. Deodată fierarul s-a uitat în jur și și-a dat seama că măgarul își vârâse tot capul înăuntru. Fierarul a zis: „Acum ieși afară!” Dar măgarul insista că el doar respira puțin aer cald și că în mod sigur capul său nu deranja pe fierar. După un timp fierarul s-a uitat iarăși și a văzut că măgarul era pe jumătate în atelier. Atunci a strigat: „Ieși afară! Ieși afară!” Dar măgarul tot mai insista că el numai se încălzea puțin. Așa că fierarul a cedat. Curând s-a uitat iarăși și a văzut că măgarul era cu totul în atelier. Atunci a sărit strigând agitat: „Ieși afară!” Dar măgarul a zis triumfător: „Care din noi va ieși afară?” Și cu aceasta s-a întors și a început să dea cu copitele spre fierar. Măgarul avea control deplin.

„SFÂRȘITUL ACELEI CĂI ESTE MOARTEA”

Așa va fi și cu noi dacă începem o cale de cedare puțin câte puțin la dorințele minții trupești. Sfârșitul căii dorite de trup, după cum ne învață apostolul, este moartea. Sf. Pavel nu spune că începutul acelei căi este moartea, ci că începutul acelei căi duce la moarte. Dacă vechea creație a câștigat teren, atunci fiecare pas făcut trebuie refăcut, altfel cazul este fără speranță. Noua Creație trebuie să-i spună celei vechi: „Nu-mi vei fi tu stăpânul!” Vechea creație trebuie forțată să știe că Noua Creație este stăpânul. Noua Creație se dezvoltă pe seama vechii creații, a vechii naturi, care trebuie pusă spre moarte.

Aceste lucruri nu sunt adevărate despre lume acum, dar vor fi adevărate despre ea în privința cărnii păcătoase în curând. Dacă cineva în timpul Mileniului va ceda cărnii căzute, devenind treptat tot mai străin față de Domnul, sfârșitul acelei căi va fi moartea. Dar aceștia vor avea toate ajutoarele în eforturile lor de a se împotrivi păcatului și a dezvolta neprihănirea. Acum, și în sensul cel mai deplin, textul nostru se aplică la Biserica lui Cristos. Noi, care suntem acum în încercare de viață sau moarte veșnică, să veghem și să ne rugăm!