Vol. 21, Martie-Aprilie 2014, Nr. 3

CONSACRAREA, ATITUDINEA NORMALĂ PENTRU CREATURILE INTELIGENTE ALE LUI DUMNEZEU

Dar omul natural nu primește lucrurile Duhului lui Dumnezeu, căci pentru el sunt o nebunie; și nici nu le poate cunoaște, pentru că ele se înțeleg duhovnicește.” 1 Cor. 2:14 .

R 5133 W. T. noiembrie 1912 (pag. 357-358)

Prin expresia omul natural” înțelegem că Scripturile se referă la toți cei care nu au avut o schimbare de natură prin concepere cu Spirit sfânt. Toată omenirea, inclusiv Adam, sunt oameni naturali. Nici chiar o ființă umană perfectă nu poate primi adevărurile spirituale adânci pe care Dumnezeu le descoperă copiilor Săi consacrați prin Spiritul sfânt.

Oricine dorește să fie în armonie cu Dumnezeu și se străduiește să devină astfel, chiar dacă nu este îndreptățit, așteaptă bucuros îndreptățirea deplină. Dacă el continuă pe această cale, în cele din urmă va ajunge îndreptățit — dacă nu în prezent, atunci în timpul domniei lui Mesia. Dar în acest veac, nimeni nu poate ajunge la îndreptățire deplină decât prin credință în sângele lui Cristos, care-l conduce pe posesorul ei să facă o completă consacrare lui Dumnezeu, prin intervenția Domnului nostru Isus ca Avocat, care îi atribuie o îndestulare din meritul Său pentru a completa lipsa lui.

Deoarece Domnul nostru atribuie meritul Său numai acelora care fac o deplină consacrare, unul care numai crede în Mântuitorul și dorește să facă bine, nu poate intra în acest timp într-o pace deplină cu Dumnezeu. El primește numai o măsură de pace și îndreptățire; căci numai cei care sunt pe deplin absolviți de păcat și prezentați de Avocat pot fi acceptați de Tatăl — numai aceia sunt pe deplin îndreptățiți în ochii Tatălui.

Unii vorbesc despre cei sfințiți ca și cum ei n-ar mai fi îndreptățiți. Faptul este că numai despre cei sfințiți se poate spune că sunt pe deplin îndreptățiți; și ei trebuie să-și mențină îndreptățirea cu Dumnezeu, altfel n-ar putea să-și asigure niciodată chemarea și alegerea.

Este foarte important să se observe principiile clare și deosebirile pe care le stabilesc Scripturile. Conform acelor principii, Spiritul sfânt este dat numai într-un mod foarte special, în timpul unui Veac foarte special, pentru un scop foarte special. Deosebirea este absolută și clară în oricare sens al cuvântului. Numai cei concepuți de Tatăl au Spiritul Său, care este Spiritul Fiului; și numai cei care au Spiritul sunt concepuți la noua natură.

TRĂSĂTURILE bune de caracter nu sunt

O DOVADĂ de consacrare

În trecut noi n-am făcut o deosebire clară între poporul Domnului și lume. Oricând am întâlnit un om cu maniere blânde, gentile, fie că era necredincios, brahman, mahomedan, presbiterian, metodist sau numai unul din lume, ne-am zis: Iată un om care are Spiritul Domnului”. Deci, nu știam despre ce vorbim; acum putem recunoaște deosebirea. Suntem desigur bucuroși să recunoaștem trăsăturile bune de caracter atât la păgâni cât și la creștini, dar nu trebuie să acceptăm gentilețea și blândețea manierelor ca dovadă că posesorul lor are Spirit sfânt.

Am văzut cu toții oameni care au sentimente foarte potrivite de dreptate asupra unor subiecte, care totuși în mod evident nu sunt poporul lui Dumnezeu, concepuți de Spirit sfânt. Astfel de persoane sunt de obicei caractere frumoase. Cu toate acestea, conștiința lor îi determină să admită că sunt păcătoși și au nevoie de iertare divină. Ne bucurăm că există astfel de oameni și trebuie mai degrabă să-i încurajăm decât să-i descurajăm.

Explicația acestei stări de lucruri este că aceste caractere frumoase nu sunt așa căzute ca altele. Dumnezeu l-a făcut pe om în chipul și asemănarea Sa. Odată ce omul a căzut, a venit deteriorarea acelei dispoziții de asemănare cu Dumnezeu, dar chipul lui Dumnezeu nu s-a pierdut cu totul. Cât despre noi, dorim să arătăm că Răscumpărătorul nostru este singurul canal pentru acea iertare, de care ei recunosc că au nevoie, și că singura condiție a acceptării depline de către Dumnezeu este consacrarea deplină a tot ce posedă ei pentru serviciul Domnului.

Cu o anumită ocazie Domnul nostru a spus: Nimeni nu poate să vină la Mine, dacă nu-l atrage Tatăl, care M-a trimis” (Ioan 6:44). Nimeni nu va primi Spirit sfânt fără să fi fost atras spre Cristos, dar unii pot fi atrași fără să primească Spirit sfânt. Probabil că în aceste persoane acea înzestrare pe care Dumnezeu a dat-o lui Adam și a pronunțat că este foarte bun” a fost deteriorată mai puțin prin cădere decât în altele. Aceștia în mod natural doresc să aibă aprobarea lui Dumnezeu și binecuvântările pe care El voiește să le dea celor care Îl caută.

Având această dispoziție, se spune că aceste persoane sunt atrase de Dumnezeu. Dar Tatăl le indică pe Fiul, prin cunoașterea adevărurilor simple. De exemplu, ei pot fi influențați prin auzirea unei cântări, cum ar fi:

Există o fântână plină cu sânge,

Curs din venele lui Emanuel;

Și păcătoșii care în ea se scufundă

De orice pată ies curățați.”

Aceste cuvinte conțin adevărul lui Dumnezeu pentru oricine este într-o stare corectă de inimă, și sunt un sfat foarte valoros în privința modului în care să se apropie de Dumnezeu. Dacă cei care caută să cunoască pe Dumnezeu doresc să întrebe mai mult asupra subiectului, probabil ei vor fi îndrumați să se consulte cu unii din copiii lui Dumnezeu.

La întrebarea celor care sunt sub condamnarea păcatului în legătură cu ce trebuie făcut ca să fie mântuiți, noi le spunem: Crede în Domnul Isus și vei fi mântuit!” (Fapt. 16:31). Fă o deplină consacrare a vieții tale lui Dumnezeu și astfel poți deveni un fiu al lui Dumnezeu. Dacă cineva se supune atragerii, pasul următor pentru el este să spună: Mă predau lui Dumnezeu și mă încred în El pe deplin, căci îmi dau seama cât de nevrednic sunt”.

Cursul pe care noi îl descriem este cel pe care fiecare trebuie să-l urmeze pentru a fi plăcut lui Dumnezeu. Dar înainte de toate, trebuie să dorească să se apropie de Domnul. Dacă am găsi pe cineva care este total depravat, n-ar avea nici un rost să încercăm să-l atragem pe unul ca acesta spre dreptate, Adevăr și Dumnezeu. Chiar și cei care au o atitudine corectă a minții se poate să nu fie întotdeauna făcuți să înțeleagă. S-ar putea ca unele împrejurări să-i trezească la nevoia consacrării, înainte de a face pasul care le va permite să devină fii ai lui Dumnezeu.

Chemarea de sus nu este pentru toți

Nimeni însă nu face acest pas al consacrării dacă nu este chemat de Dumnezeu. Trebuie să existe o chemare, sau o invitație, cum a fost cu Aaron și cu Domnul nostru Isus Cristos (Evrei 5:4, 5). Această chemare vine prin vestirea Evangheliei. Fiecare trebuie să audă pentru el înainte de a putea accepta. Și cum vor auzi despre El fără cineva care să predice?” (Romani 10:14). Așadar, este responsibilitatea lui Dumnezeu să înceapă lucrarea cu cei neîndreptățiți atrăgându-i la Cristos pentru îndreptățire; și apoi este responsibilitatea Domnului nostru Isus Cristos să continue această lucrare cu cei consacrați. Mai mult, este privilegiul tuturor celor care vin în familia lui Dumnezeu să vestească aceste adevăruri altora, să prezinte condițiile prin care cei care primesc chemarea pot s-o accepte, atâta timp cât se zice astăzi”, înainte ca acest Veac de sacrificiu să se termine. Evr. 4:7; 2 Cor. 6:2.

Nimeni nu vine la Dumnezeu în acest Veac Evanghelic cu excepția celor care fac sacrificiu. Alții se pot întoarce spre Dumnezeu; pot privi spre Dumnezeu; pot fi convertiți de la o viață stricată la una mai bună. Dar numai clasa care a fost adoptată în familia lui Dumnezeu este concepută de Spirit sfânt. Invitația acestui Veac nu este o invitație de a face cum putem mai bine; noi suntem chemați la o singură speranță a chemării noastre (Efes. 4:4). Adunați-Mi pe credincioșii Mei care au făcut legământ cu Mine prin jertfă!” Psa. 50:5.

Este bine să nu facem rău. Dar de la cei care vor fi fii ai lui Dumnezeu se cere mai mult decât o viață dreaptă. Consacrarea este întotdeauna potrivită; este atitudinea normală pentru toate creaturile inteligente ale lui Dumnezeu. În mod cuvenit toți au obligații față de Creatorul pentru orice binecuvântare de care se bucură; și inima, mintea, limba și mâna ar trebui să fie gata pentru consacrarea de a face voia Tatălui. Fie îngeri, fie oameni sau Noi Creaturi în Cristos — toți trebuie să fie în această atitudine.

Deoarece consacrarea este singura atitudine rezonabilă, atunci, când cei o sută patruzeci și patru de mii din Biserica Aleasă își vor fi trecut proba, va fi încă potrivit pentru Dumnezeu să permită oamenilor să se consacre și consacrarea lor să-I fie plăcută. De aceea, putem aștepta ca, la sfârșitul domniei lui Cristos, toți cei vrednici să se fi consacrat lui Dumnezeu. Astfel a fost în Veacul Iudeu, deși n-a existat nici o chemare de sus” atunci, nici privilegiul de a înțelege lucrurile adânci ale lui Dumnezeu.

Privilegiul de a deveni comoștenitori cu Cristos se va sfârși de îndată ce numărul ales va fi complet. În timpul miei de ani a domniei lui Cristos, cei care se vor consacra vor ajunge să înțeleagă toate lucrurile umane; dar nefiind concepuți de Spirit sfânt, nu vor putea înțelege lucrurile Spiritului.

CUNOAȘTEREA LUCRURILOR ADÂNCI,

O DEZVOLTARE TREPTATĂ

Credem că există unii care trăiesc acum, probabil mulți, care sunt consacrați lui Dumnezeu și a căror consacrare a fost acceptată, dar care nu sunt în lumina Adevărului din Prezent. Acest număr poate include pe unii care sunt ceea ce Scripturile numesc prunci” în Cristos, iar alții la care Scripturile se referă ca marea mulțime” (Evr. 5:12-14; 1 Pet. 2:2; Apoc. 7:9). Clasa fecioarelor nechibzuite” sunt probabil într-un număr foarte mare peste tot în jurul nostru. Faptul că există unii din aceștia în Babilon pare a fi indicat de porunca: Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu” (Apoc. 18:4). Dacă ei sunt în Babilon, prezența lor acolo arată că nu sunt încă bine dezvoltați; și dacă sunt poporul lui Dumnezeu, ei nu se bucură de puterea deplină a Adevărului Prezent, chiar dacă sunt concepuți de Spirit.

Acest fapt nu înseamnă că ei nu pot primi Adevărul Prezent. Dimpotrivă, gândim că este foarte posibil ca unii să fie ajutați să iasă din Babilon și la o mai bună înțelegere a Planului divin; căci unii dintre prunci pot fi întăriți, zidiți, pentru o apreciere deplină a lucrurilor Spiritului. Trebuie să avem în minte faptul că Dumnezeu astfel a aranjat încât lucrurile adânci ale lui Dumnezeu” nu pot fi cunoscute instantaneu; această cunoștință vine treptat ca o dovadă a credincioșiei față de Dumnezeu.

Cei care n-au învățat încă pe deplin să aibă reverență față de Dumnezeu și care n-au făcut încă progres în dezvoltarea harurilor și roadelor Spiritului nu se pot aștepta să înțeleagă lucrurile adânci ale lui Dumnezeu. Este datoria și privilegiul nostru, nu numai să-i ajutăm pe acești frați, ci să ne zidim unul pe altul și să ne întărim unul pe altul. Să căutăm deci să facem aceste lucruri.