Vol. 20, Ianuarie-Februarie, Nr. 3

O CĂSĂTORIE NEOBIȘNUITĂ

Gen. 24:58-67

Recunoaște-L în toate căile tale și El îți va netezi cărările.” Proverbe 3:6.

Când Avraam avea 140 de ani și soția lui, Sara, era moartă de 3 ani, fiul său, Isaac, avea 40 de ani. Acest moștenitor al celei mai frumoase dintre făgăduințele divine n-a mers să-și caute singur soție, probabil fiindcă era prea timid. Atunci Avraam l-a chemat pe Eliezer, administratorul case sale, și i-a spus să ia zece cămile și să meargă la o distanță cam de 800 km în apropiere de unde s-a născut Avraam și unde trăia fratele său Nahor cu familia sa. Eliezer a mers cu îndrumarea generală să găsească o soție potrivită pentru Isaac și să o aducă la el.

Toată această istorie este povestită cu o frumoasă simplitate, foarte convingătoare pentru cei fără prejudecăți. Personajele descrise de istoric n-au fost niște sălbatici, cu atât mai puțin verișori ai maimuțelor, cum ar vrea evoluționiștii să gândim. Iar istoria în sine este destul de neobișnuită în cadrul ei ca să ne asigure de adevărul ei. Unul care ar fabrica astfel de povestire nu l-ar descrie pe eroul său găsindu-și o soție în împrejurările prezentate aici, și nu acesta a fost obiceiul acelui timp sau al oricărui alt timp, nici al vreunui popor, după cât cunoaștem noi. Procedura a fost unică în toate modurile.

Numai recent au aflat studenții Bibliei de ce a fost aranjată astfel chestiunea. A fost evident pentru a ilustra un mare plan spiritual, care este în proces de realizare de mai bine de optsprezece secole. Tipul se potrivește cu antitipul într-un mod care nu poate fi înțeles greșit.

Avraam L-a simbolizat pe Tatăl ceresc, Isaac L-a simbolizat pe Domnul Isus (cei 40 de ani ai lui au simbolizat timpul cuvenit), iar Eliezer a simbolizat Spiritul sfânt. La timpul cuvenit Tatăl a trimis Spiritul Său sfânt să adune Compania Aleasă care vor constitui Mireasa, soția Mielului. După cum în tip Avraam nu i-a luat soție fiului său dintre păgâni, tot așa și în antitip, Dumnezeu nu alege Mireasa lui Cristos dintre păgâni. Așa cum Eliezer a mers la cei care erau înrudiți cu Avraam și care credeau în Dumnezeu, la fel Spiritul sfânt a fost trimis numai la cei care cred, ca să aleagă dintre ei clasa Miresei.

CLASA MIRESEI INIȚIAL EVREIASCĂ

Evreii au fost în părtășie cu Dumnezeu sub Legământul Legii și numai la ei a ajuns întâi Spiritul sfânt. Mai târziu, în providența lui Dumnezeu, a fost deschisă ușa pentru neamuri. Aceasta n-a fost în sensul de a accepta pe toți dintre neamuri în clasa Miresei, ci numai de a le permite să audă Evanghelia, pentru ca aceia care aud și răspund să poată, ca credincioși, să se apropie de Dumnezeu și să li se permită să intre în clasa Miresei când se consacră lui Dumnezeu pe deplin — antitipica Rebeca, acea care îndură încercările și pericolele călătoriei către Isaac cel antitipic. Din acest punct de vedere, studiul de astăzi este nu numai frumos și interesant, dar și foarte instructiv.

REBECA LA FÂNTÂNĂ

Servitorul lui Avraam, loial însărcinării sale, credincios tatălui și fiului, a căutat cu seriozitate persoana potrivită dorinței lui Avraam, s-a asigurat ca Isaac, moștenitorul unor astfel de făgăduințe prețioase, să aibă un ajutor și tovarăș potrivit. Când a ajuns la locul stabilit, în cetatea lui Nahor, fratele lui Avraam, el a fost atent. A găsit-o pe Rebeca, fiica lui Betuel, nepoata lui Nahor, la fântână ocupându-se de oi. Aceasta semnifică faptul că aceia la care apelează Spiritul sfânt cu sugestia de a deveni comoștenitori cu Cristos, de obicei se găsesc într-un fel sau altul în legătură cu servirea oilor lui Dumnezeu poporul lui Dumnezeu dându-le apă din fântână, care simbolic ar însemna a da împrospătare din Biblie și din cuvintele vieții „apa vieții”.

Prima încercare la care a fost pusă fata a fost în privința dispoziției ei de a da apă. Eliezer i-a cerut de băut. Rebeca a răspuns: „Bea, și voi da și cămilelor tale de băut”. Aici s-a manifestat spiritul generozității al serviciului întocmai cum indică Spiritul sfânt, că acei care constituie Mireasa lui Cristos trebuie să aibă blândețe și umilință ca prime calități pentru a fi acceptați de Domnul la chemarea de sus.

Imediat Eliezer s-a grăbit să-i dea Rebecăi niște podoabe, simboluri ale binecuvântărilor spirituale care vin peste cei care ascultă întâi de Spiritul Domnului și își arată dispoziția și umilința. Eliezer a fost primit în casă. Prietenii Rebecăi au primit binecuvântările spiritului pe care le-a primit ea; și toți, reprezentând Casa credinței, se bucură cu ea.

Eliezer a anunțat imediat pentru ce era acolo. Era acolo într-o misiune specială și a spus care era. A explicat că Avraam era foarte bogat și că l-a făcut pe Isaac moștenitor a tot ce avea, și l-a trimis pe el, servitorul lui, să caute o mireasă potrivită pentru Isaac. Sub conducerea providenței divine, a întâlnit-o pe Rebeca și a crezut că ea este alegerea Domnului pentru fiul stăpânului său. Acum întrebarea era, va accepta ea oferta, sau o va respinge și el va trebui să caute alta? Întrebarea i-a fost pusă chiar Rebecăi: Va vrea ea să meargă într-o țară îndepărtată sub conducerea lui Eliezer, ca să devină soția lui Isaac? Răspunsul ei prompt a fost: „Da, vreau”.

Toate acestea reprezintă potrivit întrebarea care este pusă în fața celor care sunt chemați să fie Mireasa lui Cristos. Ei aud că El este „Unicul Fiu din partea Tatălui, plin de har și de adevăr”. Ei aud că El este Domnul tuturor, Moștenitorul „făgăduințelor nespus de mari și scumpe”. Ei află că unirea cu El va însemna plăcerile părtășiei cu El pentru totdeauna și participarea cu El în viitorul Lui măreț și minunat. Astfel de persoane care sunt bine deprinse răspund: „Da, vreau”, cum a spus Rebeca, și cu mare promptitudine.

Pentru Rebeca a însemnat ceva să lase casa tatălui său, poporul său, țara care îi era familiară; tot așa înseamnă considerabil de mult și pentru cei care acceptă chemarea Tatălui prin Spiritul sfânt și devin membri a Miresei lui Cristos. Profetul se adresează acestora zicând: „Uită pe poporul tău și casa tatălui tău! Și atunci împăratul îți va dori frumusețea. Și, fiindcă este Domnul tău, adoră-l”.

Numai o iubire din toată inima pentru Domnul și o credință bine întemeiată în „făgăduințele nespus de mari și scumpe” ne vor duce până la sfârșitul călătoriei, bucuroși în anticiparea acceptării în cele din urmă în glorie cu Preaiubitul nostru, Împăratul Gloriei. Trebuie să reținem că în timpul acestui Veac Evanghelic milioane au auzit Mesajul Spiritului sfânt invitând la poziția de membri în clasa Miresei; dar nu toți au răspuns prompt, „Da, voi merge”. Rebeca reprezintă numai pe acei care au reușit, care în cele din urmă își vor asigura chemarea și alegerea, și vor deveni membrii Miresei, Soția Mielului.

Mai multe podoabe pentru Rebeca

O altă parte a relatării ne spune că atunci când Rebeca s-a hotărât să accepte propunerea de căsătorie cu Isaac, Eliezer a deschis comorile și i-a dat mai multe podoabe. Ce ilustrație frumoasă! Clasa Miresei primește o binecuvântare timpurie a Spiritului sfânt, și una mai târzie. Cea mai târzie vine la acei care au luat o decizie completă să fie ai Domnului, cu orice preț „să urmeze pe Miel oriunde merge”. Primesc tot mai mult din harurile Spiritului sfânt. După cum sugerează apostolul, unim la credința noastră tăria, cunoștința, răbdarea, experiența, speranța, bucuria, iubirea. Și fiecare din aceste podoabe ale caracterului, pe măsură ce le îmbrăcăm, sporesc frumusețea caracterului nostru.

Prin munți și prin văi, prin soare și umbră, în cele din urmă cămilele au dus-o pe Rebeca până la sfârșitul călătoriei ei. Așa este și cu Rebeca antitipică. Ei încep calea ascultării și lepădării de sine, părăsind casa tatălui lor Adam. După ce acceptă sugestiile Spiritului sfânt și decid să meargă la Cristos, ei încep imediat să-și ia crucea și să-L urmeze. Prin soare și umbră încercări și dificultăți ale călătoriei ei călătoresc prin secolele acestui Veac al Evangheliei.

După cum Eliezer a dus-o pe Rebeca și pe însoțitoarele ei în siguranță până la sfârșitul călătoriei în prezența lui Isaac la Lahai-roi, tot așa Spiritul sfânt va conduce Biserica până la sfârșitul călătoriei, în prezența, parousia, lui Cristos. Cămilele care au dus bogățiile și bijuteriile la casa Rebecăi, și care mai apoi au dus-o pe ea, pe însoțitoarele ei și pe Eliezer înapoi la casa lui Isaac, ar părea să reprezinte bine Sfintele Scripturi, prin care credincioșii sunt susținuți pe parcurs — mijloacele trimise de Tatăl și de Fiul pentru a mângâia și ajuta pe viitoarea Mireasă în călătoria ei.

După cum Eliezer a întâlnit-o pe Rebecca la fântână scoțând apă, simbolul Adevărului, tot așa, la întoarcere Rebeca l-a întâlnit pe Isaac la fântâna „Lahai-roi”.

Urmând obiceiul timpului, ea și-a pus vălul și s-a dat jos de pe cămilă ca să-l întâlnească pe Isaac. Scripturile ne spun astfel că Biserica trebuie să treacă dincolo de Văl înainte de fi complet primită de către antitipicul Isaac în toate relațiile sfinte prezise.

Însoțitoarele Rebecăi fără îndoială reprezintă binecuvântările clasei de consacrați care însoțesc clasa Miresei acum, dar care nu trăiesc la nivelul deplin al privilegiilor și ocaziilor. Binecuvântarea pronunțată asupra Rebecăi, „Să ajungi mamă a mii de zeci de mii”, reprezintă viitorul Bisericii; căci, după cum Răscumpărătorul va deveni, în timpul Împărăției Mesianice, Tatăl sau Dătătorul de viață al miilor de milioane din rasa lui Adam, cumpărată cu sângele Său prețios, tot așa Biserica, Mireasa Lui, va deveni mamă pentru acele mii de milioane din omenire, în sensul că va fi îngrijitoare și supraveghetoare, pentru a-i ajuta să înainteze până la perfecțiune deplină.