ODIHNĂ PENTRU POPORUL LUI DUMNEZEU

„Voi merge Eu Însumi cu tine și îți voi da odihnă.” Exodul 33:14.

R 5387 W. T. 15 ianuarie 1914 (pag. 25-26)

Nu trebuie să gândim că Tatăl nostru din cer a umblat în mod literal prin pustie cu copiii lui Israel, că a lăsat afacerile Universului și a mers cu ei în călătorie. Nici să nu avem ideea că Dumnezeu este pretutindeni în același timp. Această idee nescripturală a fost temelia multor erori. Creștinii Științifici spun că Dumnezeu este pretutindeni — în fiecare bucată de lemn, de porțelan — în totul. Când întrebăm ce înseamnă aceasta, ei răspund că deoarece cuvântul lui Dumnezeu înseamnă doar bine, și deoarece în toate există bine, de aceea Dumnezeu trebuie să fie în toate; căci Dumnezeu înseamnă bine și trebuie să fie peste tot, chiar și în fiecare atom de materie. Astfel, pe această doctrină eronată despre existența lui Dumnezeu își construiesc ei teoria. Dar ideea lor nu este cea scripturală.

Ideea scripturală este că Dumnezeu Își manifestă în mod special Puterea și Iubirea față de poporul Său. Dumnezeu este în cer; Pământul este așternutul picioarelor Sale. Dar prin diferitele Sale puteri și agenți, și prin inteligența și cunoștința Sa, El poate fi ca și cum ar fi prezent pretutindeni — prin îngerii Săi, mesagerii Săi. Întocmai cum noi prin telegraf și telefon putem avea comunicare cu cele mai îndepărtate părți ale Pământului, tot așa Dumnezeu Își poate exercita Puterea în fiecare parte a Universului.

Cuvintele din textul nostru, ne amintim, au fost răspunsul Domnului către Moise când acel mare om de stat era în nedumerire. Lui i se poruncise să meargă înainte drept conducător al Israelului și prin favoare divină să-i ducă în țara Canaan, acolo să le dea odihnă.

De la începutul călătoriei prin pustie a fost mai multă sau mai puțină reținere sau frică din partea poporului. Ei și-au dat seama că își dezmembrau căminul și mergeau într-o țară străină. Chiar dacă fuseseră asupriți de egipteni, ei s-au gândit că dacă mergeau în pustie fără supraveghetorii egipteni, aceasta va însemna că nu vor avea hrană. Astfel ei au fost încăpățânați — ca un bou — greu de întors.

Făgăduința Domnului către Moise a fost: „Voi merge Eu Însumi cu tine și îți voi da odihnă”. Și El a făgăduit să fie cu israeliții. El le-a dat asigurarea că Îi puteau recunoaște puterea în mijlocul lor; căci energia lui Dumnezeu în toate afacerile Pământului, ca și a Universului, nu este numai o putere de a cunoaște lucrurile care se întâmplă, ci și de a controla toate evenimentele pentru ca ele să-I poată realiza scopurile. El îndrumă și ajută eforturile poporului Său. În plus, îngerii Domnului foarte probabil erau angajați în această lucrare specială de supraveghere a afacerilor israeliților.

Această idee este în armonie cu Scriptura care sugerează că există un înger păzitor pentru fiecare dintre sfinții Domnului, pe care îi supraveghează. Citim: „Îngerii lor în ceruri văd pururea fața Tatălui Meu, care este în ceruri” (Mat. 18:10). Ei au comunicare imediată cu Tatăl și astfel El are supraveghere directă asupra tuturor celor care-I aparțin.

Puterea divină pentru israeliți a fost manifestată direct prin gloria Șekina deasupra Capacului Ispășirii din Sfânta Sfintelor, care indica prezența Domnului cu ei. Și când urmau să meargă mai departe, stâlpul de nor mergea înaintea lor ziua, iar stâlpul de foc noaptea. Când era timpul să se oprească, acest nor se oprea. În timp ce erau în tabără, norul stătea deasupra Cortului, iar gloria Șekina rămânea între heruvimi pe Capacul Ispășirii în Cort. Astfel prezența lui Dumnezeu a mers cu ei în Canaan și le-a dat lucrurile pe care El le promisese. Iosua 23:14.

Nevoia lui Moise de încurajare

Din contextul nostru înțelegem că smerenia lui Moise s-a manifestat iarăși. El ceruse înainte ca cineva să vorbească pentru el și Domnul i-a spus că Aaron putea fi purtătorul lui de cuvânt. Oamenii repeziți intră adesea în bucluc, fiindcă au o lipsă de smerenie, de modestie. Dar cu Moise n-a fost așa — „mai blând decât orice om de pe pământ”. Smerenia este un element foarte important al caracterului. Omul blând va găsi că este mai ușor să fie amabil și răbdător decât omul căruia îi lipsește blândețea. Și astfel, enumerând roadele Spiritului sfânt, sf. Pavel menționează blândețea. Gal. 5:23.

Când Domnul a promis că El Însuși va merge cu Moise, El îi vorbea ca unui Mijlocitor. De aceea El a spus: „Eu Însumi voi merge cu tine”. Imediat ce Moise a inaugurat Legământul Legii la Sinai, Israelul a fost în relație de legământ cu Dumnezeu, și Domnul cu Israelul.

Neputința lui Israel de a intra în odihnă

Cineva ar putea să aibă ideea că făgăduința lui Dumnezeu de a da odihnă ar însemna că Moise trebuia să aibă odihna minții și că toți cei care veneau în armonie cu Moise și cu făgăduințele lui Dumnezeu vor avea și ei odihna minții. Dar nu această odihnă mentală este arătată aici. Israeliții plecau din țara Egiptului în Țara Făgăduinței, care urma să fie o moștenire veșnică pentru ei, dacă își vor ține Legământul. Dar dintre toți adulții care au ieșit din Egipt, numai Iosua și Caleb au intrat în Canaan (Num. 32:11, 12). Majoritatea n-a intrat din cauza lipsei de credință. Cei patruzeci de ani de rătăcire prin pustie au fost din cauza fricii și a răzvrătirii consecutive.

Când în final călătorind prin pustie au ajuns la locul de unde puteau vedea țara Canaanului, au fost trimise iscoade să facă cercetări și să raporteze care ar fi cea mai bună cale de a intra în țara făgăduită. Toate iscoadele, cu excepția lui Iosua și Caleb, au dat un raport nefavorabil. Atunci ((1086)) din timiditate poporul a zis: „Nu ne putem sui să luăm țara. Oamenii aceia sunt uriași, iar noi arătăm ca lăcustele alături de ei.” Așa că în lipsa lor de credință au murmurat împotriva acestei acțiuni. De aceea Dumnezeu a jurat în mânia Sa: „Nu vor intra în odihna Mea”. Evr. 3:11.

Odihna tipică și antitipică

Apostolul Pavel arată că odihna din Canaan a fost un tip al odihnei poporului lui Dumnezeu din acest Veac Evanghelic (Evr. 4:3, 9). Prin credință ne odihnim în Dumnezeu — ne odihnim în făgăduințele Sale. Nu suntem mișcați prin condițiile împotrivitoare din timpul de acum. Odihna noastră este realitatea — odihna lui Israel a fost tipul.

Odihna antitipică în care intră poporul Domnului are două faze. Cel care crede intră în odihnă acum. Avem pacea lui Dumnezeu care stăpânește în inimile noastre și îndrumă viețile noastre. Avem pacea credinței, odihna credinței, încrederea că Dumnezeu va îndruma calea noastră. De aceea suntem mulțumiți, chiar dacă nu săturați. Nu vom fi săturați până când vom intra în odihna completă. Odihna noastră completă va fi acea stare glorioasă, perfectă dincolo de perdea, pe care o vom atinge prin Întâia Înviere.

Sf. Pavel, discutând această chestiune în capitolele 3 și 4 din Evrei, declară că poporul Israel n-a intrat în odihnă, nu fiindcă Dumnezeu nu Și-a făcut partea, ci fiindcă ei n-au exercitat credința cuvenită în Domnul; au avut „o inimă rea a necredinței”. Și el continuă și zice: „Să ne temem deci ca nu cumva, fiind făcută o făgăduință pentru intrarea în odihna Lui, nici unul dintre voi să nu pară că a rămas în urmă” (Evr. 4:1). Există cerințe; există condiții. Apostolul vrea să spună că oricine vrea să fie din această clasă biruitoare trebuie să fie atent, altfel nu va intra în odihna eternă a lui Dumnezeu. Va exista o astfel de clasă de biruitori; și Dumnezeu a predestinat și preorânduit ca ei să intre în această odihnă glorioasă și perfectă. Dacă suntem credincioși până la moarte, vom obține această odihnă glorioasă prin „schimbarea” învierii.

Iosua un tip al lui Cristos

Lumea nu este acum capabilă să intre în odihnă. Ea este ca marea înfuriată. Nu a intrat în relație cu Dumnezeu. După cum ne spun Scripturile, omenirea este o creație sărmană, care suspină, suferind împreună în durere. Ea nu vede odihna pe care Dumnezeu a pregătit-o. Noi vedem însă că atunci când Moise cel antitipic, marele Mijlocitor, va fi fost completat, El va conduce poporul în odihnă. Deut. 18:15; Fapt. 3:22.

Moise nu a condus poporul în Țara Făgăduinței; Iosua — noul lor conducător — l-a condus peste Iordan. Astfel tipul arată că omenirea va intra în țara făgăduită, nu prin Lege, ci printr-un Mântuitor. Numele Iosua înseamnă mântuitor — în greacă Iesous. Astfel Isus va conduce toată omenirea, care vor vrea dintre ei, în adevărata Țară a Făgăduinței, în iubire și loialitate față de Dumnezeu și de principiile dreptății. Va trebui toată mia de ani a Împărăției Mesianice pentru a duce lumea în starea potrivită pentru toate binecuvântările pe care le are Dumnezeu în păstrare pentru ea.

Domnul nostru Isus a intrat în odihnă încrezându-Se că Tatăl ceresc va împlini toate făgăduințele Sale îndurătoare. Isus, Capul lui Moise cel antitipic, s-a bucurat astfel de odihna perfectă a inimii și Și-a dat seama de prezența continuă a Tatălui ceresc cu El. Aceasta a continuat timp de trei ani și jumătate; și apoi a intrat în odihnă completă, prin Întâia Înviere.

Același lucru este adevărat despre toți membrii Corpului lui Moise cel antitipic — Cristosul. Dumnezeu Însuși merge cu ei. Lumea în prezent nu este într-o stare să intre în odihna Tatălui. Numai membrii Corpului lui Cristos au intrat în această odihnă a credinței, crezând în Domnul. Și nici unul în afară de cei care continuă credincioși nu vor fi recunoscuți ca membri ai marelui Mijlocitor antitipic. Toți cei cărora le lipsește credința, le lipsește dovada că sunt în Corpul lui Cristos. Dacă deci inimile noastre sunt tulburate și nu putem intra în această odihnă a credinței, calea potrivită este să căutăm Tronul Harului, ca să putem birui dificultatea.

Odihna pregătită pentru omenire

În privința acelor israeliți despre care Domnul a spus că nu vor intra în odihna Lui, înțelegem că El vrea să spună, nu aceea că nici un evreu nu va intra în adevărata odihnă a lui Dumnezeu, ci mai degrabă că aceasta era o profeție despre sfârșitul Veacului Iudeu — că ei ca națiune nu vor fi pregătiți să intre în această odihnă a credinței care le-a fost oferită atunci lor — că vor eșua ca națiune. Au eșuat, căci „n-au cunoscut timpul cercetării lor”.

Imediat ce marele Mesia va stabili Noul Legământ, atât evreii cât și neamurile vor intra în pace și prosperitate, pe cât de repede vor intra în acel Nou Legământ. Dar cei neascultători, după o încercare deplină, corectă, vor merge în Moartea Doua. De-a lungul Veacului Milenar omenirea va intra în odihnă reală, care va însemna eliberare din robia Păcatului și a Morții. Înainte ca Domnia lui Mesia să se fi sfârșit, ei vor fi intrat pe deplin în odihnă și în perfecțiunea vieții și vor fi socotiți ca parte din sămânța lui Avraam, potrivit făgăduinței: „Te fac tatăl multor popoare” (Gen. 17:5; Rom. 4:17). Binecuvântarea Domnului va fi peste toți. Toți cei care vor refuza să intre în odihna lui Dumnezeu vor fi nimiciți — păcătoșii cu voia vor muri la vârsta de o sută de ani. Isa. 65:20.