BOGATUL ÎN IAD — SĂRACUL ÎN CER

Luca 16:19-31

„Cine își astupă urechea la strigătul săracului, nu va fi auzit nici el când va striga.”

Proverbe 21:13.

R 5444 W. T. 1 aprilie 1914 (pag. 122-124)

A vrut Domnul nostru să spună că toți oamenii bogați și toate femeile bogate vor petrece eternitatea în suferință fiindcă trăiesc luxos în fiecare zi și se îmbracă în purpură și in subțire? Poate fi adevărat oare că pentru a ajunge în cer trebuie să fim sărmani cerșetori, acoperiți de bube pe care să le lingă câinii, și să mâncăm fărâmituri de la masa unui bogat? Oare caracterul nu are ((987)) nimic de-a face cu răsplățile și pedepsele viitoare? Încă ceva, se va întâmpla oare că toată eternitatea bogații, chinuiți în foc, îi vor vedea pe săraci în fericire, iar onorații săraci îi vor vedea pe bogați în chin veșnic? Poate fi acesta aranjamentul unui Creator atotînțelept, atotiubitor — unul care a știut sfârșitul de la început?

Timp de mulți ani această pildă a cauzat necaz în mintea multora din cei mai evlavioși din poporul lui Dumnezeu; atât inima cât și mintea s-au răzvrătit. Ne amintim că Avraam a fost foarte bogat, de asemenea Isaac, Iacov, împăratul David, împăratul Solomon etc. Ne amintim că Însuși Dumnezeu este foarte bogat. Apoi am căutat subiectul în ebraică și în greacă și am găsit că Avraam n-a mers în Gheena, starea fără speranță, Moartea a Doua, ci în Șeol, Hades, mormânt, starea morții, unde nu este nici un foc.

Cunoștința noastră mai mare a crescut misterul; căci Scripturile declară că Șeolul, Hadesul, mormântul trebuie să fie distruse, că toți trebuie să fie scoși din ele prin înviere. Se pare că nici o altă Scriptură nu este în acord cu această pildă. Ea se află într-o categorie aparte, decât dacă am folosi pentru susținerea ei un text din Apocalipsa care vorbește despre o fiară simbolică și un profet mincinos simbolic aflați în chin. Astfel au fost poticniți și dezorientați oamenii gânditori ai Bisericii de istoria din această lecție.

Acum totul este limpede, clar

Acum vedem că lecția noastră este o pildă. Ea nu trebuie luată literal, ca de altfel nici una din celelalte pilde și cuvinte misterioase ale Mântuitorului nostru; ca de exemplu: „Dacă nu mâncați trupul Fiului Omului și dacă nu beți sângele Lui, n-aveți viață în voi înșivă”; sau: „Dacă ochiul tău te face să te poticnești, scoate-l...; dacă mâna ta te face să te poticnești, tai-o”. Într-adevăr, găsim că Isus a vorbit poporului numai în pilde (Matei 13:34). Nimeni nu era pregătit pentru adâncimea învățăturii Sale până după ce Spiritul sfânt a început să dea pricepere la Cincizecime.

Cât de simplu pare totul acum! Cât de frumos! Mulți din poporul lui Dumnezeu se bucură că în lumina înțelegerii prezente a Bibliei caracterul divin strălucește frumos în Dreptatea, Înțelepciunea, Iubirea și Puterea lui.

Nu este greu să înțelegem că lecția noastră este o pildă. A o lua literal, după cum am văzut, ar implica absurditatea presupunerii că toți cerșetorii merg în Cer și toți bogații merg în Iad; căci pilda nu spune nimic despre caracter — nici că Săracul a fost bun, nici că Bogatul a fost rău. Privită ca pildă, vedem că lucrul despre care se vorbește nu este lucrul la care se face referire. Astfel în alte pilde grâul și oile reprezintă pe copiii lui Dumnezeu; neghina și caprele reprezintă pe cei dominați de Adversar, dumnezeul acestei lumi.

Bogatul din pildă

În pilda despre care vorbim, Bogatul reprezintă o clasă, iar Săracul, Lazăr, altă clasă. Să vedem: Bogatul a fost națiunea iudee, care fusese în favoarea lui Dumnezeu mai bine de 1600 de ani. Evreilor le fuseseră date promisiunile, profeții, binecuvântările și privilegiile Legământului Legii. Simbolic acestea erau purpura, inul subțire și masa lor îmbelșugată. Inul subțire a simbolizat îndreptățirea lor tipică prin sacrificiile tipice. Îmbrăcămintea de purpură a simbolizat regalitatea; căci ei au fost Împărăția tipică. Hrana îmbelșugată a reprezentat promisiunile divine, după cum sugerează cuvintele sf. Pavel. Romani 11:9.

În zilele lui Isus favoarea evreilor a început să scadă. Ei au fost complet îndepărtați în anul 70 d. Cr., după cum vor admite toți evreii. În timpul celor patruzeci de ani, Bogatul, națiunea iudee, s-a îmbolnăvit, a murit și a fost îngropat. Din punct de vedere național, ei au mers în Hades, în mormânt; și învierea lor încă nu s-a îndeplinit, deși Sionismul este începutul ei.

Dar deși din punct de vedere național au fost morți și îngropați, evreii ca indivizi au fost vii în timpul ultimelor nouăsprezece secole. Inima lor a fost tristă, deoarece au fost persecutați — uneori, vai! din partea celor care pretind numele lui Isus, dar care Îl leapădă în practicile lor. În toate aceste secole evreii au strigat către Dumnezeu, care în pildă este reprezentat prin Avraam, tatăl Credincioșilor. Singurul răspuns pe care l-au primit a fost că există o prăpastie de separare între ei și Dumnezeu. Mulțumim lui Dumnezeu că această stare nu poate dura mult! Noua Dispensație se ivește, în care Bogatul se va întoarce din Hades. Israel va fi reabilitat din punct de vedere național și favoarea lui Dumnezeu se va întoarce la cei care vor învăța lecțiile necesare.

Săracul din pildă

Săracul din pildă reprezintă o clasă proscrisă. Ea includea pe vameși și pe păcătoși, care se înstrăinaseră singuri de favoarea lui Dumnezeu. De asemenea includea pe neamuri, la care favoarea divină nu se extinsese — „fără drept de cetățenie în Israel” (Efeseni 2:12). Aceștia nu au avut inul subțire al îndreptățirii tipice și nici purpura, reprezentând o parte din favoarea lui Dumnezeu, ca parte a Împărăției Sale. Nici una dintre promisiuni nu leau aparținut. Lor le-au rămas numai fărâmiturile care cădeau de la masa bogatului.

Scripturile ilustrează două astfel de fărâmituri date acestei clase de către Isus. Când a vindecat pe robul sutașului roman, aceasta a fost o concesie la cererea evreilor, care au declarat că acest om era un prieten și le făcuse bine, construind o sinagogă etc. Vindecarea acestui servitor a fost o fărâmitură. În mod asemănător, femeia siro-feniciană a primit o fărâmitură când a venit la Isus implorându-L să-i vindece fiica, aceasta fiind posedată de un demon. Învățătorul a răspuns: „Nu este bine să iei pâinea copiilor și s-o arunci la căței”. Aici el a folosit expresiile evreiești obișnuite cu privire la neamuri — câini de neamuri. Femeia siro-feniciană nu era evreică și nu avea pretenție la favoarea lui Dumnezeu, dar ea a răspuns: „Într-adevăr, Domnul meu, totuși și cățeii mănâncă din fărâmiturile care cad de pe masa copiilor”. Isus a remarcat credința ei și i-a dat fărâmitura pe care și-a dorit-o.

După cum evreii au murit în privința favorii lor, tot așa proscrișii vameși, păcătoșii și neamurile ((988)) au murit în privința dizgrației lor; aceia dintre ei care au dorit favorurile lui Dumnezeu, flămânzind și însetând după Cuvântul promisiunii Sale, au fost primiți de El. Biserica timpurie a fost constituită din această clasă Lazăr, respinsă de farisei ca fiind vameși, păcătoși și neamuri. În loc să mai fie înstrăinați de Dumnezeu, aceștia au devenit copiii lui Dumnezeu și moștenitori ai promisiunii Sale. În pildă ei sunt reprezentați ca copii ai lui Avraam — în brațele lui. În tip Isaac a fost preaiubitul fiu al promisiunii pentru Avraam cel literal. În antitip, Isus și urmașii Lui sunt Sămânța spirituală a lui Avraam, primiți la sânul și în favoarea lui Dumnezeu. Astfel sf. Pavel scrie: „Și dacă sunteți ai lui Hristos, sunteți «sămânța» lui Avraam, moștenitori potrivit făgăduinței” — făcute lui Avraam. Galateni 3:29.

„O mare prăpastie stabilită”

Marea prăpastie dintre Iudaism și Creștinism a fost stabilită cu mai bine de 18 secole în urmă. În toată această perioadă nici unui evreu nu i-a fost permis să se apropie de Dumnezeu, și nici unuia dintre neamuri nu i-a fost permis să ia poziția anterioară a evreului, sau în vreun fel să pretindă favoare fără Cristos. În planul divin prăpastia a fost fixată invariabil. „Nu este sub cer alt Nume dat oamenilor, în care trebuie să fim mânuiți” — prin care să putem intra în relație de inimă cu Dumnezeu. Această prăpastie datează de când a venit Cristos și S-a oferit lui Israel, și a fost respins și răstignit.

Mulțumim lui Dumnezeu, Cuvântul Său ne arată o altă schimbare de Dispensație la a Doua Venire a lui Cristos! Apoi clasa Lazăr, acum copii ai lui Dumnezeu prin credință, vor fi făcuți în realitate și glorios copiii Săi dincolo de văl. În asociere cu Isus Domnul lor, ei vor prelua controlul lumii; căci ei vor fi Mireasa Sa și Comoștenitori în Împărăție. Ce se va întâmpla atunci cu Bogatul? O, el trebuie să învie din Hades!

În timp ce Împărăția lui Dumnezeu va fi reprezentată pe planul spiritual de clasa Lazăr, pe planul pământesc ea va fi reprezentată de altă clasă, care va fi evreiască. Evreii care L-au răstignit pe Isus nu vor fi făcuți prinți pe Pământ în asociere cu Imperiul spiritual al lui Mesia, dar unii dintre frații lor vor fi — o clasă pe care ei au fost obișnuiți s-o numească „părinți” vor fi făcuți prinți. Aceștia din punct de vedere scriptural sunt cunoscuți ca fiind „Avraam, Isaac, Iacov și toți profeții”, și toți cei care în timpul epocii iudee s-au dovedit loiali și credincioși lui Dumnezeu, după cum a descris sf. Pavel în Evrei 11:32-40.

Sf. Pavel se referă în Romani 11:25-33 la această revenire a evreilor în favoare divină. El arată acolo că după cum noi care suntem acum poporul lui Dumnezeu nu am fost întotdeauna așa, ci am fost primiți în favoare divină când Israelul a fost rupt de la favoarea lui Dumnezeu, tot așa la timpul potrivit acei israeliți tăiați de la favoarea lui Dumnezeu vor primi favoare prin favoarea noastră. Cu alte cuvinte, când Biserica va primi premiul gloriei, onoarei și nemuririi, ca Israel spiritual, atunci prăpastia care separă Israelul natural de favoarea lui Dumnezeu va fi fost trecută. Atunci favoarea se va întoarce la Israelul natural. Această favoare, ajungând la ei prin intermediul Israelului spiritual glorificat, se va extinde prin ei la toate națiunile, popoarele, neamurile și limbile omenirii, în timpul Veacului Milenar.

Aceasta este promisiunea divină: „În tine și în sămânța ta se vor binecuvânta toate familiile Pământului”. Sămânța spirituală a lui Avraam, Biserica, primește prima parte din această Promisiune, iar sămânța naturală a lui Avraam primește a doua parte; dar ambele vor fi folosite de Domnul la îndepărtarea blestemului și la revărsarea în schimb a favorurilor și binecuvântărilor peste omenire, peste oricine le va accepta.

Cei cinci frați ai bogatului

Pilda îl reprezintă pe Bogat rugându-se pentru o picătură de apă să-și răcorească limba uscată. Din punct de vedere simbolic, parabolic, aceasta reprezintă poporul evreu în mare suferință, cerându-i lui Dumnezeu să le permită creștinilor să le dea ceva ajutor în necazurile lor. Au apelat vreodată evreii la Dumnezeu pentru ajutor? S-au rugat ei pentru a fi eliberați de persecuțiile care au venit asupra lor în trecut și care într-o oarecare măsură mai continuă în Rusia? Sigur că da! Mai mult, ei au apelat la reprezentanții clasei Lazăr — reprezentanții creștinismului — dorind ca eliberarea și ușurarea lor să vină prin ei.

O ilustrație a acestei rugăciuni pentru ușurare în zilele noastre a fost dată prin apelul evreilor la Președintele Roosevelt pentru ca el să-și folosească influența la guvernul Rusiei pentru ameliorarea persecuției evreilor. Au primit ei această picătură de apă? Nu! D-nul Roosevelt a răspuns că buna înțelegere dintre națiuni nu ar permite un astfel de mijloc de comunicare din partea unei țări prietene.

Pilda merge mai departe și dezvoltă faptul că Bogatul avea cinci frați în pericol de a ajunge cu el în necazul care era peste el. Cine erau cei cinci frați ai săi? Noi răspundem că evreii din Palestina din zilele lui Isus au reprezentat mai ales semințiile lui Beniamin și a lui Iuda, în timp ce majoritatea celorlalte zece seminții a fost împrăștiată în diferite țări. Întrebarea care se ridică este: Această experiență grea i-a afectat numai pe evreii din Palestina, care se bucuraseră cel mai mult de favoarea lui Dumnezeu, sau a inclus și pe evreii împrăștiați departe? Răspunsul este dat în pildă: „Ei îl au pe Moise și pe profeți; să asculte de ei”. Aceasta dovedește că numai la evrei s-a făcut referire; căci nimeni dintre neamuri nu-i aveau pe Moise și pe profeți. Numărul cinci este de asemenea în deplin acord. După cum două seminții, Iuda și Beniamin, au fost reprezentate de acel singur Bogat, tot așa, proporțional, celelalte zece seminții ar fi reprezentate prin cei cinci frați.

Și așa a fost. Mesajul Evangheliei, care a început cu evreii din Palestina, s-a extins la fiecare țară; și apostolul Pavel, când a mers în vreo cetate printre neamuri, le-a predicat întâi evreilor, spunând: Este potrivit ca Evanghelia să vă fie predicată prima dată vouă; dar văzând că voi respingeți harul lui Dumnezeu, iată, ne întoarcem către neamuri (Fapt. 13:46, 47). Cu alte cuvinte, proba asupra tuturor israeliților a fost aceeași.

((989))

Astfel găsim o adâncime a înțelepciunii în învățăturile lui Isus, mai presus de orice am fi putut visa vreodată. Aflăm de asemenea că doctrinele de coșmar ale Veacurilor Întunecate neau otrăvit judecata, ne-au deformat vederea spirituală și ne-au împiedicat de a vedea frumusețea Cuvântului Domnului. Mulțumim lui Dumnezeu pentru Ziua cea nouă și pentru lumina pe care ea o revarsă peste Biblie!