CARACTERUL LUI IEHOVA MANIFESTAT ÎN

MARELE PLAN AL VEACURILOR

R 5429 W. T. 1 aprilie 1914 (pag. 99-100)

De ce a fost chemat Isus Cristos să sufere și să moară? Nu putea marele Dumnezeu să realizeze mântuirea omenirii în alt mod, fără agonia și moartea Fiului Său? Acestea sunt întrebări care i se prezintă des celui care studiază atent Cuvântul lui Dumnezeu și la care se poate răspunde foarte satisfăcător. Dumnezeu ar fi putut să aranjeze chestiunea foarte diferit; El nu este un Dumnezeu lipsit de resurse. Este un Dumnezeu atotînțelept, un Dumnezeu atotputernic. Putem vedea, de exemplu, că Dumnezeu ar fi putut decreta ca Adam să fie exclus din Grădina Edenului pentru un timp, și după ce el ar fi suferit un timp pentru neascultarea sa și ar fi învățat prin aceasta o lecție, ar fi fost restabilit la favoare. Prin acea experiență Adam fără îndoială ar fi învățat o lecție foarte bună. Astfel toți copiii lui Adam puteau să sufere ceva pedeapsă, ceva experiențe curățitoare de care puteau să profite, și apoi să vină iarăși în armonie cu Dumnezeu.

Dar Înțelepciunea lui Dumnezeu are o mare adâncime și El are un plan mare și înțelept! El a intenționat ca toate creaturile Sale inteligente — îngeri, heruvimi, serafimi și oameni — care vreau să câștige viața veșnică, trebuie să fie absolut loiali Lui, și ca atare toți trebuie să fie probați în privința loialității lor. Toți trebuie să fie caractere încercate și probate. De aceea, scopul Său a fost ca toate creaturile Sale inteligente din ceruri și de pe pământ să fie aduse ca să înțeleagă bunătatea și vrednicia Lui de toată lauda, pentru ca ei să poată exclama din inimă: „A Celui care stă pe scaunul de domnie ... să fie binecuvântare, cinste, slavă și stăpânire în vecii vecilor”.

Cei care își vor dovedi loialitatea față de Creator vor trăi veșnic. Cei care nu-și vor dovedi loialitatea vor muri — vor merge în stingere absolută. Până la vremea când a fost creat omul, Dumnezeu nu făcuse cunoscut acest aspect al planului Său. Atunci El a declarat că moartea trebuie să fie pedeapsa pentru păcat, pentru ca toți să poată cunoaște Legea Guvernării Sale — că numai cei drepți vor trăi și că toți păcătoșii vor fi distruși în cele din urmă. De aceea Dumnezeu a aranjat mai dinainte ca păcatul omului, pe care l-a cunoscut mai dinainte, să aducă asupra lui Adam și a urmașilor lui pedeapsa extremă a Legii Sale.

Mulți n-ar fi ales păcatul dacă ar fi cunoscut rezultatele lui sigure și ar fi fost născuți cu o capacitate perfectă de a alege dreptatea. Dar Dumnezeu a intenționat ca urmașii lui Adam să vină în lume în condiții decăzute, ca rezultat al neascultării acestuia. El a intenționat să arate aici ((1015))

pe planeta Pământ care este tendința naturală și rezultatul sigur al păcatului. Tendința păcatului este întotdeauna în jos; și nu numai atât, dar el se înmulțește și duce la ruină și moarte.

Dumnezeu a intenționat ca această lecție mare a rezultatelor rele ale păcatului să fie văzută și de îngeri, care înainte de crearea și de căderea omului erau înconjurați de astfel de condiții care nu prezentau nici o ispită specială spre păcat.

Ispita pentru îngeri

Dumnezeu dorește închinarea numai acelora care I se închină în duh și în adevăr. Oricine nu I se va închina din acest motiv va fi în final distrus. Vedem că Dumnezeu a permis nu numai ca păcatul să intre în lume prin mașinațiile lui Satan, ci și ca acesta să fie o sursă de ispită pentru îngeri. Vedem cum toți îngerii au ajuns să fie expuși la o ispită specială în legătură cu căderea omenirii (Gen. 6:1-5; Iuda 6). Credem că Satan a instigat această ispită, așa cum a instigat și ispita mamei Eva. El însuși a fost primul încălcător.

Unii din oastea îngerească au căzut sub această ispită și unii au rămas loiali lui Dumnezeu. Astfel știm că toți îngerii din cer au fost supuși unei mari probe în privința ascultării de Creatorul lor. Toți îngerii care sunt în armonie cu Dumnezeu, potrivit Bibliei, au rezistat la proba lor. Acestora, după cum înțelegem noi că învață Scripturile, li s-a acordat răsplata vieții veșnice, fiindcă s-au dovedit credincioși și ascultători și și-au demonstrat loialitatea. Cei care au căzut au fost legați în lanțurile întunericului până la Judecata Zilei celei mari — acum prezentă, credem noi.

Planul economic al lui Dumnezeu

Omul a purtat timp de șase mii de ani pedeapsa „vei muri negreșit” — pedeapsa pe care Biblia o declară a fi plata păcatului — moartea și toate slăbiciunile și depravările minții și corpului care o însoțesc. Dar Dumnezeu intenționează ca toți să aibă o ocazie deplină de recuperare din această stare de păcat și moarte; și prevederea pentru recuperarea omului a fost făcută prin Cristos. Această prevedere este cea mai economică ce putea fi aranjată. Dacă o mie de oameni perfecți ar fi păcătuit, s-ar fi cerut o mie de oameni perfecți ca să-i răscumpere — un răscumpărător pentru fiecare păcătos. „Ochi pentru ochi, dinte pentru dinte”, viața omului pentru viața omului este cerința Legii lui Dumnezeu. Exod. 21:23-25; Deut. 19:21.

Înainte de crearea primilor noștri părinți, Dumnezeu aranjase ca numai un om să aibă ocazia să cadă și să fie condamnat la moarte, pentru ca astfel numai un om să fie cerut ca Răscumpărător. Acest aranjament divin a fost foarte economic fiindcă va aduce toate masele omenirii înapoi la viață numai cu prețul unei vieți umane ca preț de răscumpărare. Nici un om căzut nu putea fi răscumpărare, un preț corespunzător pentru omul perfect Adam. De aceea Dumnezeu a intenționat chiar de la început ca singurul Său Fiu conceput, întâiul-născut din toată creația, să devină Răscumpărătorul omului, și pentru a deveni Răscumpărătorul El să devină om.

Moartea unui înger nu putea să răscumpere pe om. Dreptatea divină cerea ca o viață umană perfectă să fie dată pentru o viață umană perfectă. Iar Dumnezeu, știind toate acestea, a trimis pe Fiul Său să ducă la îndeplinire marele Său Plan de Răscumpărare și Restabilire. În aceasta n-a fost nimic rău sau nedrept pentru Fiul Său, deși, ca Atotputernicul să fi impus cu forța chestiunea asupra Fiului Său ar fi fost o nedreptate; și Dumnezeu nu se putea face vinovat de nedreptate.

Astfel Scripturile ne informează că venirea Logosului în lume a fost o chestiune voluntară. El a făcut aceasta „pentru bucuria care I-a fost pusă înainte” de Atotputernicul. Tatăl a pus înaintea Fiului propunerea că dacă va suferi înjosirea transferării ființei Sale de pe un plan mai înalt pe un plan mai jos, uman, pentru a putea răscumpăra rasa pierdută a lui Adam, El va fi mult înălțat, alături de Iehova; va fi făcut părtaș al naturii lui Iehova — natura divină. Aceasta a fost inspirația pentru cursul Domnului nostru — bucuria de a face voia Tatălui și de a avea aprobarea Lui; bucuria de a restabili omenirea și de a fi înălțat la natura glorioasă a Tatălui Său. Cel care astfel S-a umilit ca să devină om și să moară cu moartea înjositoare de cruce, a fost într-adevăr mult înălțat, cum a fost promis, și S-a așezat la dreapta Măririi în locurile preaînalte. Evrei 1:3.

Înțelepciunea infinită a marelui scop al lui Dumnezeu

Astfel vedem că Planul pe care Dumnezeu l-a adoptat dă ocazie pentru manifestarea principiilor care stau la baza caracterului Său glorios, pe care nici îngerii nici oamenii nu l-ar fi putut înțelege atât de clar pe alte căi. Când marea lucrare a restabilirii va fi deplin realizată, îngerii și oamenii vor vedea Dreptatea lui Dumnezeu — o Dreptate care a permis ca pedeapsa morții să fie executată asupra rasei noastre timp de șase mii de ani — o Dreptate care a dat un Răscumpărător ca să plătească această pedeapsă pentru Adam, pentru ca el și toți urmașii lui să poată fi eliberați — o Dreptate de asemenea, care a dat o mare răsplată pentru Fiul credincios care, cu un astfel de preț pentru Sine, a dus la îndeplinire scopul Tatălui. Aceasta este cea mai înaltă concepție despre Dreptate pe care ar putea-o concepe oamenii sau îngerii!

Prin aceasta Dumnezeu Își va manifesta și Iubirea Sa compătimitoare, pe care altfel nici îngerii nici oamenii n-ar fi putut s-o cunoască vreodată. Dacă n-ar fi existat păcat, moarte, tristețe, durere, ei n-ar fi cunoscut adâncimea Milei divine. După ce păcatul a intrat în lume, îngerii au văzut Iubirea lui Dumnezeu în aceea că „a dat pe singurul Său Fiu, pentru ca oricine îdin omenireș crede în El să nu piară, ci să aibă viață veșnică”. „Nimeni nu are o iubire mai mare decât acel care își dă viața” pentru altul! Iubirea Tatălui a fost astfel arătată în Planul Său de a trimite pe Fiul Său să moară pentru lume. Această Iubire va fi manifestată în Veacul care vine, acum foarte aproape.

Prin Planul Său, Dumnezeu Își va manifesta și puterea; căci, deși Puterea Sa a fost arătată în crearea lumilor, a oamenilor și a diferitelor grade de îngeri, totuși această manifestare a energiei este mică în comparație cu Puterea pe care o va exercita încă. Această Putere va restabili pe fiecare individ din rasă la starea lui de dinainte; fiecare suflet de om va fi trezit din mormânt. Aceasta va fi o manifestare a Puterii care depășește înțelegerea omului.

Apoi, de asemenea, Înțelepciunea lui Dumnezeu va fi minunat manifestată. Când marele rezultat al Planului divin al Veacurilor va fi fost văzut în gloria și maiestatea lui de către toate ființele inteligente ale lui Dumnezeu care au fost create, toți Îl vor saluta ca pe Cel infinit de înțelept — care a aranjat în mod potrivit ca fiecare creatură formată în chipul Său să fie încercată în privința absolutei loialități, pentru ca numai cele loiale și ascultătoare să aibă viață și pentru ca toate celelalte să fie distruse!

Astfel vedem că în minunatul Său Program de lucru cu păcătoșii, îngerești și umani, Dumnezeu a ales cel mai bun mod, cel mai folositor pentru îngeri și pentru oameni, cel care reflectă gloria și onoarea Sa finală. „Cine nu se va teme, Doamne, și cine nu va slăvi Numele Tău? ... Și toate neamurile vor veni și se vor închina înaintea Ta, pentru că dreptățile Tale au fost arătate.” Apoc. 15:4.