SĂ SE VĂNDĂ FILIPINELE JAPONIEI

Acum doi ani, la întoarcerea noastră din Orient, am trimis guvernului o sugestie sub forma scrisorii de mai jos, și copii ale ei ziarelor, dintre care unele au publicat scrisoarea după cum urmează:

Brooklyn, 26 mai 1913

Distinsului Wm. J. Bryan, Secretar de Stat al S. U. A.

Dragă domnule: Mă adresez dumneavoastră, iar prin dumneavoastră distinsului președinte al acestei națiuni și distinșilor membri ai Congresului ei, în legătură cu un subiect despre care eu cred că este de primă importanță pentru națiunea noastră și pentru lume. Aș fi preferat ca această comunicare să fie privată, dar cred că obiectivul ei va fi mai bine servit dacă s-ar ști acasă și în străinătate că sugestia vine de la un cetățean băștinaș, un slujitor și ambasador al lui Cristos, mai degrabă decât dacă aceeași sugestie ar veni de la un oficial al guvernului nostru sau de la un politician.

((630))

PACEA LUMII ESTE ÎN PERICOL

Acum un an am vizitat Japonia și am observat condițiile aglomerate care predomină acolo, și am aflat că populația ei crește foarte rapid, în timp ce fiecare picior de pământ arabil este cultivat „intens”. Nevoia de spațiu a Japoniei pentru excesul ei de populație a dus-o deja la cucerirea Coreii și nu mai este un secret că ea dorește să ia în stăpânire Insulele Filipine, și ar fi bucuroasă dacă ar avea un pretext rezonabil să le ia în stăpânire. Multe minți luminate americane au sugerat că Statele Unite nu au nici o dorință să obțină colonii în sens imperial, și că, de aceea, Insulele Filipine ar trebui predate filipinezilor. Singura obiecție care se impune împotriva acestei mișcări este că filipinezii nu sunt încă atât de avansați în civilizație ca să se guverneze cum se cuvine singuri. Și cei care cunosc mai bine situația nu au nici cea mai vagă îndoială că dacă Statele Unite s-ar retrage din Filipine, guvernul japonez ar prelua imediat controlul și în scurt timp Insulele Filipine ar fi inundate de japonezi — fără îndoială spre marele lor beneficiu, deoarece aceștia din urmă sunt mai întreprinzători, mai prudenți și mai energici decât filipinezii.

UNELE SUGESTII RADICALE

Sugerez ca guvernul Statelor Unite să aleagă dintre Insulele Filipine o insulă potrivită ca bază navală și să-i acorde Japoniei ocazia de a prelua Insulele Filipine la un preț egal cu cel plătit de Statele Unite. Aceasta le-ar da vecinilor noștri din Orientul Îndepărtat exact ce vor, la un preț care nu se poate compara nici cum cu prețul războiului. Pe lângă aceasta, ni i-ar face prieteni, și desigur toți americanii doresc o prietenie mondială, cu toate națiunile. Sfătuiesc ca acest pas să fie făcut repede, fiindcă în Japonia există un partid „jingo” aplecat spre obținerea Filipinelor, partid care va fi gata întotdeauna să profite de lucruri mărunte cum este Legea Californiei pentru Străini, ca să incite la ură împotriva Statelor Unite și să forțeze guvernul lor, împotriva judecății lui, să pună mâna pe Filipine.

Este în natura umană ca japonezii să vrea acele Insule — să simtă că au nevoie de ele. Este bun simț practic a spune că le pot lua oricând sunt gata. Statele Unite n-ar putea relua Filipinele decât cu cheltuiala multor vieți și a mii de milioane de dolari — dacă le-ar putea cumva lua.

Vecinii noștri japonezi, îmbătați de biruința lor asupra flotei ruse, și oricum cu un spirit curajos și mândru, își dau seama pe deplin de capacitatea lor de a captura Filipinele și probabil de a le păstra; dar ei nu-și dau seama că un război cu America ar fi foarte diferit de acela cu Rusia — că mândria și vitejia americană ar cheltui mii de vieți și mii de milioane de dolari mai degrabă decât să se predea Japoniei. Mândria, curajul, aprecierea de sine, încrederea de ambele părți, sunt adevăratele pericole. Desigur că înțelepciunea ar trebui să dicteze ambelor națiuni că, în interesul păcii, cauza fricțiunii ar trebui să fie pe cât posibil eliminată. Eu cred că nu se poate găsi o metodă mai corectă, mai justă, mai onorabilă pentru adjudecarea acestei chestiuni decât aceea pe care o sugerăm noi — vinderea Insulelor la japonezi cu același preț plătit de noi.

Japonia ar da filipinezilor un guvern minunat — mai bun, cred eu, decât ar da oricare altă națiune de sub soare, cu excepția guvernului nostru. Nimeni nu poate vizita Filipinele fără să simtă mândrie de ceea ce a făcut America pentru acel popor — și a făcut într-un mod atât de neegoist și de nobil, cum ar ajuta un frate mai mare printre națiuni pe unul mai mic. În nici o împrejurare n-aș favoriza predarea Filipinelor stăpânirii unui popor barbar. Japonezii nu sunt barbari, ci foarte civilizați.

Discursul meu din data de 25, din Washington, „Pacea de dorit, războiul o necesitate”, a fost evident înțeles greșit de către unii din prietenii mei care sunt în favoarea păcii. Deși am spus că națiunile n-au fost niciodată în stare să evite războiul și niciodată nu vor fi în stare să-l evite complet, până la inaugurarea Împărăției lui Mesia, totuși eu cred că toți iubitorii păcii ar trebui să-și unească inimile, vocile, condeele și toate energiile spre îndepărtarea oricărei fricțiuni inutile între națiuni, făcând dinainte acele lucruri care ar contribui la pace și promovându-le. De exemplu, dacă mișcarea pe care o sugerez eu ar fi amânată până când japonezii ar ataca Filipinele, ar fi prea târziu. Mândria americană n-ar consimți niciodată la o deschidere a vânzării sub stres; nici japonezii n-ar fi probabil dispuși să cumpere atunci. Acum pare să fie momentul psihologic, și, după cum a fost declarat la început, pare mai bine ca aceste sugestii să vină de la un ambasador al lui Cristos, mai degrabă decât de la un politician din vreun partid, așa încât simțămintele partizane să nu intervină, ci națiunea noastră în ansamblu să aprobe, să susțină și să ducă repede la îndeplinire această măsură care promovează pacea. Cer susținerea ei din partea societăților de pace și a tuturor care cred că războiul trebuie să fie numai ultimul resort.

Al vostru cu credincioșie, un slujitor al Domnului Isus Cristos, (semnat) C. T. Russell.

EMIGRAREA EVREIASCĂ ÎN PALESTINA

Cele ce urmează sunt o privire sinoptică a unui articol care a apărut în Algemeen Handelsblaad, publicat în Amsterdam la 6 martie 1915:

((631))

„În cercurile evreiești se crede că problema evreiască se apropie de o criză. Polonia, una din țările care suferă cel mai mult din pricina prezentului război, are milioane de cetățeni evrei. Ei sunt mai cu seamă artizani și comisionari, și împreună cu mulți alții au pierdut practic tot ce aveau. În timp ce alții au speranța recuperării după ce se termină războiul, evreii nu au nici una, din cauza boicotului polonez puternic împotriva evreilor. Deja apar articole în presa rusă și în cea engleză, ca aliat al Rusiei, exprimând dorința ca evreii să fie obligați să emigreze din Polonia după război.

Deoarece Palestina a devenit parte din teritoriul de război, antagonismul în lumea evreiască împotriva sionismului dispare, toți fiind însuflețiți de o iubire mai mare pentru țară. Condițiile din Palestina nu sunt ceea ce știrile, mai ales cele din surse engleze, ne-ar face să ne gândim. Turcii sunt mai favorabili față de locuitorii evrei decât față de cei de alte naționalități. Când un oficial local a încercat să împiedice pe sioniști, a fost aspru mustrat de la Constantinopol. Reprezentanții germani, italieni și în special ai Statelor Unite au contribuit mult la producerea bunăvoinței turcilor față de evrei. La 17 decembrie oficialitățile din Jaffa au transportat 600 de evrei ruși în Egipt, dar în aceeași zi reprezentantul Statelor Unite, d-l Morgenthau, și-a exercitat influența asupra Constantinopolului care a cauzat transportarea evreilor, cetățeni ai țărilor în război cu Turcia, ca aceasta să fie oprită; iar acum li se permite să rămână, deși sunt supravegheați de autorități. Se pare acum că până și Compania Anglo-Palestiniană din Jaffa, Banca Sionistă, va fi îngăduită să-și continue afacerile. Din punct de vedere economic Palestina suferă. Deși fermele model și întreprinderile de reîmpădurire mai continuă ca deobicei, proprietarii individuali ai livezilor de portocali și ai viilor suferă din cauza încetării exportului. În afară de aceasta, nu există practic nici un import, cauzând șomaj. Dar cei care sunt bine informați sunt plini de speranță pentru viitor, nevoia prezentă fiind banii.

America a primit într-o perioadă relativ scurtă un milion de evrei din alte țări. Reprezentantul Morgenthau ajută pe membrii neamului său din Palestina să realizeze politica guvernului Statelor Unite.

Tot interesul manifestat de financiarii evrei americani proeminenți este în mare măsură egoist. Lucrurile stau așa nu numai în Statele Unite, ci și în toată Europa de Vest. O emigrare bruscă a evreilor polonezi și ruși ar conturba grav structura economică din acele țări. Și evreii și neamurile sunt preocupați de posibila catastrofă a emigrării unui număr mare de evrei din Polonia și Rusia. În cercurile evreiești se fac pregătiri serioase să organizeze emigrarea. Aceasta a fost dorința unora puțini, timp de câțiva ani, dar acum că pericolul pierderii pozițiilor bine stabilite vine la ei acasă, aceasta a devenit dorința majorității evreilor influenți, iar unirea în acest punct se întrezărește. Reglementarea emigrării va include probabil răspândirea populației evreiești din New York City care este deja suprapopulat cu evrei.

Sioniștii din Țările de Jos lucrează deja cu putere și interes să adune un fond pentru Palestina — o picătură în vadră; dar și evreii americani lucrează în privința aceasta și nutresc speranța că se vor alătura și evrei nenaționaliști, înțelegând necesitatea și urgența cazului.”