SCOPUL ÎNCERCĂRILOR NOASTRE

„Ferice de cine rabdă ispita! Căci, după ce va fi găsit bun, va primi cununa vieții, pe care El a promis-o celor care Îl iubesc.” Iacov 1:12.

R5499 W. T. 15 iulie 1914 (pag. 214-215)

Cuvântul „ferice” din acest text poate fi înțeles că înseamnă starea unuia care este în favoarea lui Dumnezeu. Această stare va fi fericită, de dorit. Cuvântul „ferice” desigur că nu sugerează întotdeauna o stare de fericire în ceea ce privește sentimentele sau emoțiile, ci mai degrabă în ceea ce privește rezultatul. Aici este folosit în legătură cu rezultatele încercării creștinului. Copilul lui Dumnezeu care câștigă cununa vieții va fi foarte mult favorizat sau binecuvântat de Dumnezeu; deci, orice ar conduce la acest scop este o foarte mare binecuvântare, chiar dacă aceasta cauzează multă durere pentru carne.

Cine va câștiga această cunună a vieții? Ce caracter va avea el? Scripturile arată că va fi acel bărbat sau acea femeie care rabdă ispita, încercarea. Ce înseamnă a răbda ispita? Evident că gândul nu este a răbda o ispită o dată sau de multe ori. Chiar și lumea trebuie să sufere încercări. Se referă la menținerea permanentă a atitudinii de îndurare răbdătoare și de credincioșie când suntem ispitiți, a rămânea sinceri față de Dumnezeu sub ispită și stres. Ispitele vin din diferite surse. Ele pot veni de la prieteni, care ne pot ispiti să trăim o viață de mai multă sau mai puțină îngăduință cu sine, să slăbim într-o oarecare măsură fidelitatea noastră față de Domnul. Ispitele bogăției sau ale societății lumești, iubirea naturală a confortului și neplăcerea cărnii de a suporta greul — unele sau toate acestea se pot dovedi ispite puternice și subtile pentru creștin.

Dar dacă iubim pe Domnul mai presus de orice, acea iubire va deveni impulsul principal al vieții noastre. Singurul nostru țel va fi să putem slăvi pe Dumnezeu în spiritul nostru și în corpul nostru. Știm că sunt lucruri care nu-I plac lui Dumnezeu, și dacă-L iubim vom căuta să ținem poruncile Lui. Copilul lui Dumnezeu ar putea greși odată, sau ar putea greși în mod repetat în aceeași direcție, până când în adâncă umilință și durere a sufletului din cauza manifestării continue a aceleiași slăbiciuni, el va fi condus să strige către Domnul cu strigăte mari și lacrimi; și durerea și suferința inimii lui ar putea să imprime în el nevoia de veghere mai mare în acea direcție, astfel încât să fie mai întărit pentru alte atacuri de aceeași natură, și astfel să poată fi capabil să câștige biruință asupra atacurilor, asupra slăbiciunilor sale speciale.

Cununa dreptății

Deși nu vom ajunge niciodată la punctul perfecțiunii în carne, totuși această putere de a îndura ispita trebuie să devină tot mai marcată pe zi ce trece, în timp ce Noua Creatură rămâne loială, totuși împotrivindu-se și străduindu-se încă și mai mult să se împotrivească și să rămână sinceră față de Domnul în gând, cuvânt și faptă. Ferice de omul care va răbda — în mod repetat, zi după zi — dovedindu-și astfel credincioșia și ascultarea față de Dumnezeu. Pentru că, atunci când acel om este încercat, când timpul încercării s-a terminat, când Dumnezeu a văzut că el și-a demonstrat deplin loialitatea, atunci, când „timpul potrivit” al lui Dumnezeu a sosit, cel încercat și verificat va primi cununa vieții.

Expresia „cununa vieții” este un alt mod de a spune răsplata vieții; și această viață este pe cel mai înalt plan. Apostolul Pavel vorbește despre aceeași cunună ca fiind „cununa dreptății”. Apostolul Petru o numește „cununa slavei”. Este cununa dreptății pentru că este răsplata care vine ca rezultat al dreptății, al ascultării de Dumnezeu și de principiile guvernării Sale, al credincioșiei față de legământul nostru. Este cununa slavei pentru că este răsplata care aduce slavă, cinste și nemurire.

La jocurile grecești anumite premii erau date acelora care treceau cu succes la proba îndemânării lor, a curajului și a rezistenței lor fizice. Premiul dat era de obicei o coroană sau o cunună de laur. Acea cunună era valoroasă, nu atât cununa în sine, ci în special ca un semn exterior al aprecierii meritului său superior. Faptul că era din plantă cu frunze veșnic verzi ar sugera creștinului că răsplata noastră ca „biruitori” va fi o răsplată durabilă, o răsplată veșnică.

Domnul ne va da viață în măsură deplină. Pedeapsa care a venit asupra rasei din cauza păcatului a fost moartea; dar acum există o ocazie de a recâștiga viața — viața în perfecțiune, nepătată, nesfârșită. Această viață este în Fiul lui Dumnezeu. În prezent viața poate fi câștigată numai prin concepere la natură spirituală. Cununa vieții care va fi dată celor „mai mult decât biruitori” este un fel de viață foarte special — nemurirea, cea mai înaltă formă de viață posibilă, cununa, culmea tuturor nivelurilor de viață. Aceasta va fi răsplata clasei numite în Scriptură Mireasa lui Cristos, când ei își vor fi demonstrat credincioșia, când se vor fi dovedit vrednici să fie membrii acestei clase înălțate.

Va exista o cunună a vieții și în Veacul viitor — viața umană perfectă — ca rezultat al supunerii la probele și încercările acelui timp. Aceste probe se vor deosebi în multe privințe de încercările și dificultățile Bisericii din prezent. Ele vor fi cu mult mai puțin hotărâtoare; căci atunci ispitele dinafară spre păcat vor fi îndepărtate și se va acorda ajutor și ridicare fizică și mentală, care va face ca încercarea lor să fie mai favorabilă. Dreptatea de asemenea va fi răsplătită imediat în Ziua aceea, iar păcatul și neascultarea de orice fel vor fi pedepsite prompt. Dar acum dreptatea adesea aduce suferință, ocară, durere și pierdere, din punct de vedere omenesc; în timp ce păcatul adesea aduce avantaj prezent, popularitate și plăcere pentru carne.

Cum este potrivit să vedem Încercările noastre

Există o iubire specială cerută de Dumnezeu de la Biserica Evangheliei — această clasă specială chemată acum de El. Ei trebuie să aibă o iubire care este atât de neegoistă, încât ea va fi dispusă, chiar bucuroasă să-și dea viața pământească în serviciul lui Dumnezeu, pentru a putea aduce binecuvântări altora. Acestora Dumnezeu le-a promis cununa specială a vieții — nemurirea, propria Sa natură. Aceștia vor fi binecuvântătorii fraților lor, ai celor de o natură cum era a lor înainte. După cum Isaac a fost binecuvântătorul lui Ismael și al fiilor Keturei, și după cum întâii-născuți ai lui Israel au fost binecuvântătorii fraților lor, tot așa aceștia vor binecuvânta toate popoarele Pământului, dintre care ei au fost aleși. Cât de recunoscători ar trebui să fim pentru o onoare atât de mare!

Dacă acești copii favorizați ai Împăratului ceresc ar putea să țină minte întotdeauna faptul că orice încercare și probă, orice persecuție și dificultate, permise să vină asupra acelora care au făcut Legământ de Sacrificiu cu Domnul, sunt intenționate să-i dezvolte, să le încerce și să le probeze iubirea, să demonstreze dacă aceste caractere ale lor sunt sau nu fixate, înrădăcinate și întemeiate în dreptate, ar ((891)) pune toate experiențele lor dureroase și ispitele întro nouă lumină și ar fi un mare ajutor pentru ei în ducerea cu succes a luptei bune a credinței. Căci, dacă prin aceste încercări și strâmtorări Domnul încearcă iubirea și devotarea noastră față de El, atunci oricum ar fi ele, mari sau mici, trebuie să le folosim cu sârguință ca ocazii de a-I demonstra Dumnezeului nostru plinătatea iubirii noastre pentru El și cauza Lui, și ca mijloace prin care ne putem ridica zi de zi la înălțimi mai mari de realizare spirituală, fiind schimbați în asemănarea Învățătorului nostru.

Astfel văzută și întâmpinată, fiecare încercare și fiecare suferință se va dovedi o binecuvântare, un mesager ceresc, ducându-ne pe aripile credinței „Mai aproape, Doamne, mai aproape către Tine”. Deci, preaiubiților, „să priviți ca o mare bucurie când treceți prin felurite încercări îispite, probeș, știind că încercarea credinței voastre lucrează răbdare îîndurare răbdătoareș. Dar răbdarea trebuie să-și facă desăvârșit lucrarea, ca să fiți desăvârșiți, întregi și să nu duceți lipsă de nimic”. În care „vă bucurați mult, cu toate că acum, dacă trebuie, sunteți întristați pentru puțin timp, prin felurite încercări îprobe, verificăriș, pentru ca încercarea credinței voastre, cu mult mai scumpă decât aurul care piere, să fie găsită spre laudă, slavă și cinste la descoperirea lui Isus Hristos, pe care voi Îl iubiți fără să-L fi văzut, credeți în El fără să-L vedeți, și vă bucurați cu o bucurie nespusă și plină de slavă, primind ca sfârșit al credinței voastre, mântuirea sufletelor voastre!” Iac. 1:2-4; 1 Pet.1:6-8.

Cu adevărat, „întristările noastre ușoare și de o clipă lucrează pentru noi mai presus de orice măsură o greutate veșnică de slavă, în timp ce privim nu la cele ce se văd; pentru că cele ce se văd îlucrurile ordinii prezenteș sunt pentru un timp, pe când cele ce nu se văd îgloriile care vor veniș sunt veșnice”. 2 Cor. 4:17, 18.

„Voi nu vreți să vă duceți?”

Astfel suntem asigurați prin cuvântul infailibil al lui Dumnezeu că acelora care iubesc pe Domnul și care vor primi Împărăția, li se va încerca iubirea prin încercări și ispite pe calea spre acea Împărăție. Cei care nu iubesc pe Domnul cu toată inima lor, în care eul sau oricare alt idol are primul loc, vor fi seduși de lume, de carne sau Diavol la o oarecare formă de răzvrătire împotriva Cuvântului Divin sau a providențelor Divine. Ei vor avea planuri și teorii pe care le vor prefera în locul Planului Domnului și a căii Domnului; și planurile lor când vor fi analizate vor fi găsite de obicei a fi bazate fie pe egoism sau ambiție, fie pe un spirit rău de invidie, ură, gelozie etc.

Pentru aceștia conducerea și cuvintele Domnului își pierd atracția și în consecință își pierd interesul; și asemenea acelora care L-au părăsit pe Învățătorul la Prima Sa Venire și au spus: „Cuvântul acesta este prea tare”, tot așa și aceștia pleacă și „nu mai umblă cu El”. Dar unii vor continua să umble cu Domnul; unii nu vor fi îndepărtați nici ademeniți de la El prin uneltirile și șiretlicurile Celui Rău și a oștirilor lui. Aceștia sunt cei care sunt în inimă cu totul ai Domnului, nu ai lor; ei vor urma pe Mielul lui Dumnezeu, oriunde El îi va conduce, pentru că ei nu au altă voință decât voința Lui. Ei Îl vor urma pe toată Calea Îngustă a disciplinării și încercării din această viață; și curând, așa cum El i-a asigurat, „Ei vor umbla împreună cu Mine, îmbrăcați în alb, fiindcă sunt vrednici”. Apoc. 3:4.

Adăpostul nostru sigur

Această companie aleasă nu va avea un număr mai mic din cauza căderii unora. Va fi formată din numărul predestinat pe care Dumnezeu l-a rânduit să formeze Mireasa, Soția Mielului. Preștiința lui Dumnezeu a ținut cont pe deplin de toți aceia care se vor întoarce înapoi, și El a știut că cei din numărul cerut vor continua, ca să-și întărească chemarea și alegerea. Aceștia au învățat că această chemare a lumii, îndemnurile cărnii și uneltirile Adversarului, toate sunt curse și capcane pentru a-i târî în moarte. Ei au învățat sunetul glasului adevăratului Păstor și nu pot fi ademeniți de glasul străinilor.

Ferice de voi, prețioși copii ai Domnului! Adăpostiți în „locuința tainică a Celui-Prea-Înalt”, nici un rău nu vi se va întâmpla, nici un rău nu se va apropia de locuința voastră. „El va porunci îngerilor Săi pentru tine, să te păzească în toate căile tale; și ei te vor duce pe mâini, ca nu cumva să-ți lovești piciorul de vreo piatră.” Cât de sigure sunt aceste lucruri! Deși o mie vor cădea alături de ei și zece mii la dreapta lor, totuși necazul nu se va apropia de ei. Ei au „făcut din Cel-Prea-Înalt locuința lor” și El îi va păzi de orice rău.

„Sub aripile Sale stau în siguranță,
Deși noaptea se adâncește și furtunile cresc;
Totuși mă pot încrede în El, știu că El mă va ține;
El m-a răscumpărat și sunt copilul Lui.
Sub aripile Sale! Ce refugiu în necaz!
Cum se întoarce inima tânjind la odihna Lui!
Adesea, când pământul nu are balsam pentru
vindecare,
Aici aflu mângâiere și binecuvântare.
Sub aripile Sale! O, ce prețios adăpost!
Aici mă ascund până încercările vieții trec;
Ferit, ocrotit, nici un rău nu mă atinge,
Odihnind în Isus, sunt veșnic și sigur adăpostit!”

După cum ucenicii credicioși ai Învățătorului în timpul primului Seceriș au înțeles un sens al învățăturilor Sale pe care alții dintre copiii declarați ai lui Dumnezeu nu lau putut aprecia, tot așa acum, la a Doua Venire a Domnului, cuvintele Sale au o semnificație prețioasă pentru cei care sunt în armonia inimii cu El, pe care ceilalți n-o pot înțelege. Și noi vedem acum, ca la Prima Venire, că unii se poticnesc și merg înapoi, în timp ce alții sunt atrași mai aproape ca oricând de Domnul, prin cunoștința planului Său pe care El o dă.

Sărbătoarea din sala de ospăț

Pe măsură ce ne apropiem de sfârșitul Secerișului, să nu fim surprinși dacă această cale devine mai îngustă, mai dificilă și dacă ispitele spre poticnire și spre cădere devin tot mai dese. Să fim deci, fraților dragi, tot mai vigilenți împotriva șiretlicurilor marelui Vrăjmaș al sufletelor noastre și împotriva înșelărilor naturii noastre decăzute. Lăsați ca iubirea perfectă a lui Dumnezeu să stăpânească în inimile voastre, scoțând afară iubirea de sine și iubirea lumii, cu mândria, ambiția și nebunia ei. Lăsați ca devotarea totală față de Dumnezeu să aducă în inimile voastre plinătatea promisă a bucuriei, odihnei și păcii. Fiți ramuri roditoare în Viță, rămânând liniștiți în El, răspunzând tuturor curățărilor marelui nostru Administrator, cu un rod tot mai abundent.

Dacă ademenirea vine la noi, să spunem cu apostolii din vechime: „Doamne, la cine să ne ducem? Tu ai cuvintele vieții veșnice”. Nu există viață în altă parte, și noi nu vrem să mergem în altă parte. Noi ne ospătăm în sala de ospăț din Casa Tatălui nostru „și steagul Lui care flutură deasupra noastră este iubire!” Avem o rezervă abundentă; masa noastră este încărcată din plin. Astfel că mâncăm și mergem pe drumul nostru bucurându-ne. Ne apropiem de Casă. În curând vom ajunge la ultima piatră de hotar din călătoria noastră! Atunci, cu un cântec pe buze, să continuăm!

((882))

„Ispitiți și încercați, orice s-ar întâmpla,
Copiii Săi în cortul Său tainic vor sta.
Sub aripile Regelui etern adăpostiți,
Copiii Săi se pot încrede, ba chiar pot cânta.

Ispitit și încercat, totuși Domnu-ți va fi
Răscumpărător, Păzitor și Îndrumător credincios,
Scutul tău, sabia ta, negrăita-ți răsplată;
Atunci servitorul să fie mai presus de Domnul său,
nu se poate.

Ispitit și încercat, Mântuitorul care a murit
Te-a chemat să suferi — apoi lângă El să domnești.
Dacă crucea Lui vei purta, vei avea cununa Sa
Și din etern în etern Îi vei împărtăși gloria.”