TURNUL PUTERII CREȘTINULUI

„Domnul este ajutorul meu, nu mă voi teme: ce mi-ar putea face omul?” Evrei 13:6

R5539 W. T. 15 septembrie 1914 (pag. 282-283)

Poziția creștinului în lume este una aparte. Nimeni nu-și poate permite să fie atât de curajos și independent ca el. Totuși adevăratul copil al lui Dumnezeu nu este încrezut, nici independent de vreun ajutor dinafară. El este sfătuit de Cuvântul Domnului să nu fie lăudăros, ci umilit, dându-și seama de lipsa sa de putere și de nevoia sa de Dumnezeu. Într-adevăr, dacă nu este umilit nu poate plăcea Domnului. Dar în același timp el trebuie să fie plin de curaj și încredere. Nici o putere din univers nu poate face față Dumnezeului nostru; și El a spus că este Sprijinul și Scutul copiilor Săi. El este un Turn Puternic pentru cei care își pun încrederea în El.

Dacă rămânem în Cristos și Cuvântul Său rămâne în noi, El va fi Eliberatorul nostru în șase necazuri, și în al șaptelea nu ne va părăsi — pentru că noi am fost chemați de Dumnezeu, pentru că am răspuns la acea chemare, pentru că noi căutăm săL slăvim în corpurile noastre. Prin urmare nu trebuie să ne temem de ce ne-ar putea face vreun om. Apostolul Pavel, care ne sfătuiește la curaj și la încredere în Dumnezeu, a fost un nobil exemplu de credință curajoasă. El ne spune de ce avem un motiv atât de îmbelșugat pentru siguranța credinței și pentru lipsa fricii de oameni. El spune: „Purtarea voastră îconduita, modul de viațăș să fie fără iubire de bani. Mulțumiți-vă cu ce aveți acum căci El Însuși a zis: «Nicidecum n-am să te las, cu nici un chip nu te voi părăsi». Așa că putem zice plini de încredere: «Domnul este ajutorul meu, nu mă voi teme: ce mi-ar putea face omul?»”

Credință adevărată, nu presupunere

Noi nu trebuie să spunem: Domnul este Ajutorul meu și de aceea nu va îngădui să-mi ardă casa, nici să fie spartă de hoți și să-mi fure lucrurile. Nu-mi voi încuia ușile noaptea, căci Domnul veghează asupra mea și alor mei. Acesta n-ar fi spiritul minții sănătoase. N-ar fi credință adevărată, ci presupunere. Noi trebuie să luăm toate măsurile de prevedere pentru a preveni pierderile de acest fel. Domnul așteaptă de la noi să facem tot ce ne stă în putere pentru a ne proteja și să nu așteptăm ca El să facă miracole care nu sunt necesare pentru a ne proteja de propria noastră neglijență și ineficiență. În asemenea împrejurări, El ar putea permite să fim implicați în dificultăți și în pierderi și astfel să învățăm o lecție necesară. Noi suntem administratori a tot ceea ce Domnul ne-a încredințat și El așteaptă de la noi să exercităm grijă în privința a tot ce este în grija noastră dar îi aparține Lui. Trebuie să avem găleți și apă la îndemână ca să fim pregătiți în caz de incendiu. Trebuie să avem încuietori potrivite la ușile și ferestrele noastre. După ce ne-am făcut datoria, trebuie să ne lăsăm pe deplin în voia Domnului, știind că totul va fi bine cu noi.

Dacă Domnul permite să vină cea ce pare a fi o calamitate, putem să rămânem asigurați că va lucra spre binele nostru, dacă suntem cum se cuvine deprinși prin această experiență. După ce ne-am făcut partea, trebuie să-I încredințăm Lui toate consecințele, fără să ne îndoim că El va avea grijă de noi în cel mai bun mod al Său. Domnul ne va da pe linie pământească ajutorul pe care-l vede potrivit pentru cele mai înalte interese ale Noii Creaturi, dacă noi nu ne îndepărtăm de sub îngrijirea Lui și nu încercăm să ne conducem propriile interese. Chiar și în cazul unei astfel de greșeli, dacă ajungem să vedem unde a fost voită și ne-am sprijinit pe înțelegerea noastră, și apoi ne reînnoim supunerea față de Domnul, dificultățile în care am fost implicați se pot dovedi a fi o reală binecuvântare în deschiderea ochilor noștri asupra cursului nostru greșit, în arătarea incapacității noastre de a ne conduce singuri și în a ne aduce complet înapoi la Dumnezeu.

„Cel Rău nu se atinge de el”

Cele mai înalte interese ale noastre, adevăratele noastre interese, sunt chestiuni de grijă constantă a Tatălui nostru. Dacă stăm foarte aproape de Domnul, suntem protejați de puterea îngerilor căzuți, care, dacă li s-ar permite, ne-ar prinde în mreje și ne-ar înfrânge. Ei, de fapt, nu ne pot face rău dacă veghem și ne păstrăm hainele albe. Numai o lipsă de credincioșie ne-ar supune puterii lor în oarecare măsură în ceea ce privește interesele Noii noastre Creaturi. Ei nu pot face nici un rău în nici un caz trupurilor noastre, nici nu pot exercita violență asupra noastră decât dacă Domnul le permite pentru binele nostru cel mai înalt — poate pentru eliberarea și înălțarea noastră, ca și în cazul Învățătorului nostru.

((826))

Să ne păzim deci, pentru ca „Cel Rău să nu ne atingă”. Noi suntem supuși diferitelor atacuri din partea servitorilor înșelați ai puterilor întunericului. Pot fi atacuri asupra bunului nostru nume, asupra reputației noastre, a corpurilor noastre sau câte altele, cu mai multă sau mai puțină legalitate. Noi suntem supuși într-o măsură considerabilă omului prin „puterile care sunt”. Totuși, cei mai amarnici dușmani ai noștri nu au putere să ne atingă dacă nu le este permisă de Domnul. Și nu putem fi atinși de marele Adversar dacă rămânem loiali Legământului nostru — loiali Angajamentelor pe care le-am luat față de Domnul. Adversarul nu poate niciodată să atingă adevărata noastră ființă ca Noi Creaturi decât prin propria noastră necredincioșie.

Noi ne vom închina numai Dumnezeului nostru

S-ar putea să fie voia lui Dumnezeu ca El să permită să suferim, întocmai cum a permis
ca Ioan Botezătorul să fie închis și în final decapitat, întocmai cum a permis ca Isus să fie arestat și răstignit și cum a permis ca mulți sfinți din trecut să fie maltratați sau uciși. Dar să nu ne temem de ce ne pot face oamenii, știind că Dumnezeul nostru, ai căruia suntem și pe care-L servim, va fi cu noi tot timpul și va face ca toate lucrurile să lucreze spre împlinirea scopurilor Sale glorioase pentru noi și în noi.

Noi desigur că am fi bucuroși să plăcem oamenilor, dacă aceasta ar fi posibil. Dar ori de câte ori este o problemă de a plăcea lui Dumnezeu sau de a plăcea omului vom spune, cum au spus cei trei tineri evrei împăratului Babilonului: „Dumnezeul nostru căruia Îi slujim poate să ne scoată. ... Și, chiar dacă nu ne va scoate, să știi, împărate, că nu vom sluji dumnezeilor tăi și nici nu ne vom închina statuii de aur pe care ai înălțato”. Nu vom face nimic contrar voinței divine, poruncii lui Iehova. Nu ne vom închina decât Dumnezeului nostru!”

Când Consiliul evreiesc (Fapte 4:13-20) le-a poruncit apostolilor Petru și Ioan să nu mai vorbească în numele lui Isus, răspunsul lor a fost: „Judecați voi singuri dacă este drept înaintea lui Dumnezeu să ascultăm mai mult de voi decât de Dumnezeu; căci noi nu putem să nu vorbim despre cele ce am văzut și am auzit”. Când Pontius Pilat, guvernatorul roman al Iudeii, I-a spus Domnului nostru în noaptea arestării și procesului Său, „Nu știi că am putere să Te eliberez și am putere să Te răstignesc?” Isus i-a răspuns: „N-ai avea nici o putere împotriva Mea, dacă nu ți-ar fi dată de sus”. Așa este cu toți urmașii Învățătorului. Harul lui Dumnezeu va fi suficient. Omul nu are putere să facă rău nici unui fir de păr de pe cap, dacă nu îi este permis de Tatăl nostru din ceruri spre gloria Sa și spre binele nostru cel mai înalt.

Curajul născut din credință

Lumea s-a mirat adesea de calmul celor micuți, umiliți ai Domnului în situații care ar face și cea mai curajoasă inimă să tremure. Dar pentru a urma cursul în viață care Îl va glorifica pe Dumnezeul nostru și-I va preamări harul, pentru a fi în stare să înfruntăm cu înțelepciune și curaj încercările și dificultățile care vin asupra noastră ca creștini, reprezentanți ai Împăratului cerurilor, și pentru a le întâmpina în spiritul bucuriei, socotind toate necazurile noastre ca o bucurie, este necesar ca inimile noastre să fie în acord cu Domnul, să nu avem altă voință decât a Lui, iar frica de om, care aduce o cursă, să fie înfrântă. Nu putem realiza aceasta prin puterea noastră, ci numai prin puterea lui Dumnezeu. Suntem învățați să ne fie frică de Iehova, și nu de un muritor slab. Cel drept este curajos ca un leu, pașnic ca un porumbel și blând ca un miel. Această combinație specială de curaj, spirit pașnic și blândețe ar trebui să caracterizeze pe orice creștin.