O ÎNTREBARE INTERESANTĂ

R 5466 W. T. 15 mai 1914 (pag. 158-159)

Supravegherea națiunilor de către Dumnezeu

„... Că Cel Prea Înalt stăpânește peste împărăția oamenilor, că o dă cui Îi place și pune peste ea pe cel mai de jos dintre oameni.” Daniel 4:17.

„Orice suflet să fie supus autorităților care sunt mai presus de el; căci nu este autoritate decât de la Dumnezeu. Și cele care există sunt rânduite de Dumnezeu. De aceea, cine se împotrivește autorității, se împotrivește rânduielii lui Dumnezeu.” Romani 13:1, 2.

Întrebare: Să înțelegem din Scripturile de mai sus că Dumnezeu conduce afacerile popoarelor și alege pe conducătorii lor?

Răspuns: Aceste scripturi sunt în armonie cu alte declarații ale Scripturii. În cazul lui Nebucadnețar, de exemplu, după ce a fost șapte ani nebun, trăind între fiarele câmpului, și-a primit din nou rațiunea și L-a preamărit pe Dumnezeul cerurilor, recunoscând că Dumnezeu înalță pe cine vrea și coboară pe cine vrea. Noi înțelegem că ceea ce a făcut Dumnezeu cu Împăratul Nebucadnețar a avut un caracter profetic.

((949))

În cazul lui Israel Dumnezeu a avut o supraveghere foarte specială a afacerilor lui și a lucrat cu conducătorii lui. David a fost uns când era încă tânăr să fie împărat la timpul potrivit în locul lui Saul. Așa a fost și cu alți câțiva împărați ai lor — Dumnezeu i-a uns înainte. S-ar putea spune despre Israel că oricine stătea pe tron era acolo ca reprezentant al Domnului. Ne amintim de asemenea că într-o împrejurare profetul lui Dumnezeu a fost trimis să ungă pe unul dintre împărații Siriei și să-i dea o profeție care îl privea pe el, și el să ia tronul.

Privind înapoi, vedem că în cazul lui faraon, împăratul rău al Egiptului, Dumnezeu a declarat: „te-am ridicat înadins, ca să-Mi arăt în tine puterea Mea”. Dumnezeu nu l-a aprobat pe faraon, ci l-a folosit pentru a-Și arăta gloria. Dumnezeu l-a folosit și pe împăratul Cirus al Persiei ca servitor pentru a face ce dorea El.

Supravegherea din partea lui Dumnezeu a evenimentelor în curs de desfășurare

Toate aceste exemple consemnate arată un interes esențial din partea lui Dumnezeu în privința întrebării cine va fi înaintat și cine va fi retrogradat când aceste chestiuni ar afecta planul Său. Nu trebuie să înțelegem că acești diferiți împărați au reprezentat alegerea lui Dumnezeu în ceea ce privește loialitatea lor față de El, ci că aceștia au fost cei prin care putea fi arătat și îndeplinit în mod distinct planul divin în desfășurare. Așa este și astăzi. Domnul știa care dintre bărbații care candidau pentru funcția de președinte al Statelor Unite în toamna lui 1912 era cel mai potrivit — cel care va coopera cel mai deplin la îndeplinirea condițiilor pe care El binevoiește să le permită să aibă loc în acest timp.

Domnul conduce afacerile națiunilor acum numai în măsura în care astfel de supraveghere promovează împlinirea scopurilor Sale. Când monarhii diferitelor țări se declară „Rege prin grația lui Dumnezeu”, noi nu suntem de acord cu gândul pe care îl au în minte când fac o asemenea declarație. Ei exprimă ideea care a predominat timp de secole în toată creștinătatea — că ei domnesc ca reprezentanți ai Împărăției lui Dumnezeu și prin favoarea Sa specială. La fel este și cu Biserica Catolică: Când papa pretinde că el este capul Bisericii lui Cristos, pretinde că este locțiitorul lui Cristos, el pretinde astfel că Cristos Și-a stabilit Împărăția și că papa domnește în locul Lui.

Supraveghere în realizarea planului lui Dumnezeu

După ce puterea papală a slăbit în Europa și au venit la putere protestanții, conducătorii protestanți au pretins același drept pe care îl pretinseseră catolicii — de a domni ca reprezentanții speciali ai Domnului. Și din acest punct de vedere împărații susțin că ei domnesc „prin grația lui Dumnezeu”, că Împărăția lui Dumnezeu este stabilită și că ei domnesc în Împărățiile lui Dumnezeu. Noi nu înțelegem că aceasta ar fi ideea corectă, ci în providența lui Dumnezeu El le permite acestora să ocupe deocamdată tronurile lumii. Înțelegem că Dumnezeu exercită o supraveghere în privința lor — nu înseamnă că El i-a autorizat să-L reprezinte, sau că El este răspunzător pentru faptele și acțiunile lor, ci că El controlează lucrurile astfel încât El să-i facă să îndeplinească aranjamentele Sale.

Dumnezeu nu va converti un împărat pentru a face aceasta; El nu va face din el un sfânt. Dar El poate permite sau împiedica evenimentele fără să intervină în voința liberă a cuiva și fără să Se facă răspunzător pentru guvernarea lui.

Putem presupune că această supraveghere a Puterii divine este în interesul final al omenirii. Ne amintim că există un Prinț al Întunericului, care caută să facă rău omenirii. Gândul nostru este că Puterea divină împiedică sau restrânge, astfel încât cele mai rele lucruri nu se pot întâmpla până la timpul hotărât de El, și El supraveghează ca să aducă la putere pe aceia care vor fi dispuși să facă ceea ce Își propune El să permită când a sosit timpul Său potrivit. Totuși, deoarece Domnul nu ne explică exact cum face acest lucru, ar fi înțelept din partea noastră să nu fim prea categorici în afirmațiile noastre.