LECȚIA DE LA SMOCHINUL BLESTEMAT

„Aveți credință în Dumnezeu.” Marcu 11:22.

W.T. (1 Iulie 1916 pag. 204-205)

Când Isus trecea cu apostolii Săi pe drumul din Betania spre Ierusalim propovăduind Evanghelia Împărăției, ei au văzut un smochin. Fiindu-I foame, Domnul nostru a mers spre pom să caute fructe pe el, căci vremea smochinelor încă nu trecuse. Dar El a aflat că pomul era neroditor. Atunci El a pronunțat un blestem, o năpastă asupra pomului. În ziua următoare când au trecut pe acolo ucenicii lui Isus au remarcat că smochinul se uscase din rădăcini. Atunci Petru a spus: „Învățătorule, iată că smochinul pe care L-ai blestemat s-a uscat!” Isus a răspuns: „Aveți credință în Dumnezeu” (Marcu 11:13, 14, 20-22). Apoi El le-a atras atenția asupra faptului că nu numai El blestemase smochinul, ci în spatele acesteia trebuia să fie recunoscut Tatăl ceresc. El întotdeauna a atribuit Tatălui onoarea. El a fost numai un deget al lui Dumnezeu. „Lucrările pe care Mi le-a dat Tatăl să le împlinesc, lucrările pe care le fac Eu mărturisesc despre Mine că Tatăl M-a trimis.” „Cuvintele pe care vi le spun Eu, nu le spun de la Mine; ci Tatăl care locuiește în Mine, El face aceste lucrări.” Ioan 5:36; 14:10.

OBIECTIVUL REAL AL MINUNILOR LUI ISUS

Unii dintre oamenii din acel timp, ca și acum, aveau puteri rele; și fapta lui Isus putea fi atribuită acelei surse. Așa că El a îndreptat mințile ucenicilor asupra faptului că lucrările pe care El le făcea erau întotdeauna de la Dumnezeu — deosebind astfel puterea Sa de aceea a lui Satan. Unii s-ar putea mira ca Dumnezeu să remarce la un pom că nu face roade. Dar Isus nu era o persoană obișnuită. Ceea ce a făcut El n-a fost pentru noi un exemplu de a merge în lungul străzii și, văzând un pom neroditor, să spunem: „Blestemat să fie acest pom; să nu mai rodească niciodată!” Dacă am adopta această cale, am putea găsi greșeli la copaci și la orice. Dar Domnul nostru a fost în mod special trimis de Dumnezeu. El era obișnuit să facă bine în jurul Lui. El a vindecat pe oameni și i-a învățat, dându-le lecții obiective convingătoare.

A fost necesar ca ucenicii lui Isus să fie cu totul convinși că El a fost trimis de Dumnezeu, înainte ca ei să poată dezvolta credința necesară. Trebuia ca ei să continue această credință consacrându-și lui Dumnezeu inima și viața, înainte de a fi gata pentru binecuvântarea de la Rusalii. De aceea multe din faptele Domnului nostru au fost de natură exterioară, vizibilă, intenționate pentru iluminarea urmașilor Săi, pentru stabilirea faptului că El era Mesia și pentru manifestarea lucrării Sale viitoare pentru lume. Despre transformarea apei în vin este scris: „Isus a făcut acest început al semnelor Lui în Cana din Galileea. El Și-a arătat slava (viitoare) și ucenicii au crezut în El”. Ioan 2:11.

Sf. Pavel arată că omul natural nu poate vedea lucrurile adânci ale lui Dumnezeu pentru că ele se discern spiritual (1 Cor. 2:14). De aceea a fost necesar ca ucenicii lui Isus să fie învățați în acest fel vizibil, material; căci ei nu erau decât oameni naturali. Deși L-au recunoscut ca Mesia, la început ei nu și-au dat seama clar de aceasta. Într-o ocazie Isus i-a întrebat: „Dar voi, cine ziceți că sunt?” Și Simon Petru a răspuns: „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu”. Isus a spus: „Ferice de tine, Simon, fiul lui Iona, fiindcă nu carnea și sângele ți-au descoperit lucrul acesta, ci Tatăl Meu care este în ceruri” (Matei 16:15-17). Aceasta a fost deci o mare lecție educativă pe care Isus le-a dat-o apostolilor Săi.

Tot așa și în privința smochinului, a minunilor prin care a vindecat bolnavi, a înviat morți, a scos afară demoni, a hrănit mii de oameni etc., n-a fost atât de important ca anumite persoane să fie vindecate fizic atunci, nici n-a fost atât de important ca mulțimilor să nu le fie foame peste noapte, nici ca nemulțumirea divină să se abată asupra unui copac lipsit de inteligență. Dar a fost important ca ucenicii să primească lecția necesară și să vadă că puterea divină putea fi și va fi exercitată pentru ei; că, dându-și seama că Domnul era de partea lor și-i va conduce și proteja, ei vor putea avea mare încredere. A fost de asemenea important ca noi, ca și copii ai Săi, să fim asigurați de iubirea și grija Tatălui nostru asupra noastră. A fost important să fie ilustrată și vestită gloria viitoare a Domnului nostru, din timpul domniei Sale în Împărăție.

((149))

SMOCHINUL ESTE UN SIMBOL

Mai este un gând în legătură cu smochinul. Noi credem că smochinul este o reprezentare a națiunii evreiești. Această națiune a fost smochinul lui Dumnezeu. La timpul cuvenit Dumnezeu a trimis pe Fiul Său căutând roade la acea națiune, dar n-a găsit nimic. Pomul era neroditor. A găsit câteva persoane credincioase, dar din punct de vedere național nimic — nici un rod ca națiune; și năpasta sau blestemul Domnului a venit asupra națiunii evreiești deoarece, cu toate privilegiile și avantajele lor, ei nu produseseră roadele cuvenite. Cu cinci zile înainte de răstignire Domnul nostru Isus a pronunțat sentința pustiirii casei lor: „Iată, vi se lasă casa pustie!” Matei 23:38, 39; Luca 13:34, 35.

De atunci evreii au fost întotdeauna pustiiți și năpăstuiți ca națiune. Dar există o promisiune că acest smochin năpăstuit va deveni din nou un pom viu — o națiune vie. Ei urmau să fie restabiliți în favoarea divină după ce „dublul” lor de dizgrație se împlinea. (Vezi Studii în Scripturi, Vol. 2, pag. 242-256.) Noi înțelegem că acest „dublu” s-a împlinit, și acesta este sensul marii treziri care este acum printre evrei, și al marii mișcări sioniste.

Vorbind despre timpul celei de a doua veniri și despre apropierea Împărăției, Isus a spus: „Luați învățătură de la smochin, prin pilda lui: când mlădița se face fragedă și înfrunzește, știți că vara este aproape Tot așa: când veți vedea aceste lucruri întâmplându-se, să știți că Fiul Omului este aproape, lângă uși” (Marcu 13:28, 29). Națiunea evreiască a avut o iarnă lungă. Dar primăvara acestei națiuni a sosit. Deja vedem acest smochin înfrunzind. Astfel vedem că lecția de la smochinul năpăstuit n-a fost numai o lecție de un ceas, ci o lecție pentru tot poporul Domnului din timpul acela chiar până acum.