POLITICIENII ȘI RELIGIA FALSĂ

1 Împ. 12:25-33 .

> Relația între politică și religie — Revolta celor zece seminții o mare greșeală — Înțelepciunea politică a lui Ieroboam — Procedura lui Dumnezeu cu Israelul tipic — Rămășița iudee în Biserica creștină timpurie — Planul divin n-a eșuat — Gânduri speciale pentru oamenii de astăzi.

„Să nu-ți faci chip cioplit.” Exodul 20:4, 5 .

R5732 W. T. 15 iulie 1915 (pag. 220-221)

Ieroboam n-a fost un om rău în sensul de a simpatiza cu ticăloșia sau nelegiuirea, nici în sensul de a dori să-și ducă poporul în robie. Dimpotrivă, el a fost un om curajos și iubitor de libertate, care dorea să-și elibereze poporul de ceea ce el considera a fi asuprire în legătură cu noul rege Roboam, succesorul lui Solomon. Sub conducerea lui, cele zece seminții ale lui Israel s-au răsculat de sub Casa lui David și s-au stabilit ca împărăție separată, cu scopul mărturisit de a fi liberi de asupririle împăraților.

În multe privințe acesta pare să fi fost un procedeu nobil, dar a fost o mare greșeală, ca în orice mișcare care ignoră pe Dumnezeu și aranjamentele Sale. Aranjamentul divin pentru națiune era ca toate afacerile ei să fie sub grija lui Dumnezeu ca împărăție a lui Dumnezeu, cu familia lui David ca reprezentanți ai lui Dumnezeu. În aceste condiții interesele religioase s-au adunat tot mai mult în preajma Templului din Ierusalim. Celor mai religioși dintre oameni le plăcea să fie aproape de el, în special că sub Lege era obligatoriu să meargă acolo să se închine cel puțin o dată sau de două ori pe an.

Oricare erau gândurile bune ale lui Ieroboam cu privire la păstrarea drepturilor și libertăților poporului, el a manifestat repede spiritul de politician. El s-a gândit că dacă poporul mergea anual la Ierusalim să se închine însemna că mai devreme sau mai târziu oamenii vor fi atrași din nou spre regii din linia lui David; și că pentru a-și păstra puterea trebuia să rupă legăturile religioase cu Ierusalimul stabilind un nou cult religios.

((499))

Au fost pregătiți doi viței de aur, unul situat în partea de miazănoapte a teritoriului, iar celălalt spre partea de miazăzi, pentru ca astfel poporul să aibă ideea generală că închinarea și jertfirea puteau fi făcute atât într-un loc cât și în celălalt. Mai mult, el a rânduit serbări religioase la alte timpuri, cu diferență cam de o lună de timpul sărbătorilor din Ierusalim. Aceasta era înțelepciune politică iscusită, de felul celei care plăcea majorității conducătorilor care nu erau adânc pătrunși de credința în Dumnezeu. Vai, pare prea adevărat că mare parte din religia maselor nu este totuși decât o formă de evlavie! Faptul că împăratul Ieroboam nu era foarte diferit de poporul pe care-l conducea este arătat în aceea că ei s-au asociat repede la planul lui și că acesta a avut succes.

AU FOST ÎNVINSE PLANURILE LUI DUMNEZEU?

Mulți ar putea fi înclinați să spună că astfel planurile lui Dumnezeu au fost învinse de un om obișnuit; dar Scripturile ne arată că tocmai contrar stă cazul — că planurile lui Dumnezeu au fost promovate prin această opoziție a lui Ieroboam. Să vedem care este planul lui Dumnezeu.

Dumnezeu l-a acceptat pe Israel ca poporul tipic al favorii Sale. El îi făcuse lui Avraam Făgăduința că prin urmașii lui întreaga lume va fi binecuvântată în cele din urmă, ceea ce implica mare înălțare pentru urmașii lui Avraam din linia lui Isaac. Patru sute de ani s-au scurs înainte de a se face vreo mișcare în această direcție. Pe atunci Israel era numeros și era în robie în Egipt, iar Dumnezeu le-a trimis vorbă prin Moise că dacă ei erau astfel dispuși, El era gata să îndeplinească față de ei Făgăduința făcută lui Avraam.

Ei s-au bucurat mult și l-au urmat pe Moise la Muntele Sinai, unde Domnul a intrat în legământ cu ei, că, dacă vor păzi Legea Lui în mod perfect, El le va da viața veșnică și-i va califica să fie Sămânța lui Avraam care va moșteni făgăduința calificării pentru binecuvântarea lumii. Ei au intrat în legământ, dar ca toți oamenii imperfecți au fost incapabili să țină Legea — așadar au fost nevrednici de viață veșnică și de a fi Sămânța favorizată a lui Avraam pentru a binecuvânta pe alții.

Mai târziu, când s-au descurajat, Dumnezeu le-a promis că-L va trimite pe Mesia, a cărui Împărăție îi va binecuvânta și le va oferi o ocazie de a avea parte în Făgăduința făcută lui Avraam. Procedura lui Dumnezeu cu Israelul, prin urmare, a avut un caracter tipic. Ziua lor de Ispășire, Legea lor, mijlocitorul lor, jertfele lor, toate au simbolizat jertfele mai bune etc, sub un Mijlocitor mai bun, Cristos. Toate procedurile lui Dumnezeu cu Israelul au fost cu scopul de a-i ridica din starea lor decăzută la un standard cât era posibil de înalt pentru ei, ca astfel să fie pregătiți, când va veni Mesia, să fie asociați cu El în Împărăția Lui, ca și clasa Mireasă a Lui. Să vedem în această lecție cum se potrivește aceasta cu procedurile lui Dumnezeu.

Devierea lui Ieroboam și a majorității poporului a avut ca efect despărțirea de cele zece seminții și deplasarea în teritoriul celor două seminții a celor mai credincioși și mai loiali dintre israeliți. Pentru aceștia idolatriile stabilite de Ieroboam au fost pe bună dreptate respingătoare. Ei au fost dispuși să lase interesele lor pământești. Au refuzat ocaziile politicianului, au rămas loiali lui Dumnezeu și așezămintelor Sale și astfel au fost dezavantajați. Aceasta a continuat ani de zile, până când prin providența lui Dumnezeu cele zece seminții au mers în captivitate în Babilon, timp în care tot mai mulți dintre oameni au fost atrași către teritoriul lui Iuda și Beniamin, cunoscut ca împărăția lui Iuda. Mai târziu Dumnezeu a răsturnat împărăția lui Iuda și a îngăduit și acestor oameni să meargă în captivitatea babiloniană; dar ei și-au păstrat într-o mare măsură sentimentele și interesele religioase cât timp au fost în ținutul Babilonului.

ÎNTOARCEREA DIN BABILON

Mai târziu, când Domnul a eliberat poporul din Babilon prin intermediul regelui Cir, lucrurile se schimbaseră până acolo încât numai puțini au considerat a fi avantajos să se întoarcă în Palestina. Marea masă din împărăția celor zece seminții se întegraseră cu totul între neamuri și nu mai pretindeau religia părinților lor sau nu mai aveau credința în Făgăduința făcută lui Avraam. Mulți dintre iudeii captivi au pierdut în mod asemănător credința și au devenit neamuri. De fapt, numai cam 50.000 cu totul s-au întors în Palestina, iar ei au reprezentat pe credincioșii care s-au încrezut în Dumnezeu și au sacrificat toate avantajele și privilegiile babiloniene, întorcându-se într-o țară pustie și în cetatea Ierusalim.

Aceștia au devenit nucleul unui popor nou, care în zilele lui Isus erau într-o stare minunată de pregătire pentru El, comparativ cu restul omenirii. În câțiva ani aproximativ 25.000 L-au acceptat pe Cristos, cu o deplină consacrare spre moarte, ca urmași ai Săi. Restul națiunii fiind atunci lepădați din favoare specială, s-a deschis ușa pentru neamuri, pentru ca și ei să poată auzi mesajul Evangheliei și să devină comoștenitori ai aceluiași Corp, sau grupă, ca acești 25.000 consacrați din Israel, reprezentanți ai tuturor semințiilor. Dacă ne-ar lipsi dovada valorii procedurilor divine cu națiunea lui Israel în pregătirea lor pentru a-L accepta pe Mesia, am vedea-o totuși în faptul că atât de mulți au fost gata să-L primească într-un timp comparativ atât de scurt, în timp ce au fost necesari 1800 de ani pentru a aduna din toate celelalte popoare ale lumii rămășița clasei alese, al cărui total este, potrivit Scripturilor, de 144.000.

Lecția noastră, astfel văzută, nu indică nici un eșec, ci înțelepciune din partea lui Dumnezeu, în permiterea revoltei lui Ieroboam și a celor zece seminții ale lui Israel. Cu siguranță că în cele din urmă se va vedea, după cum spune Biblia, că toate scopurile bune ale lui Dumnezeu vor fi realizate; și cuvântul care a ieșit din gura Lui nu se va întoarce la El fără rod, ci va împlini ceea ce-I este plăcut și va prosepra în lucrul pentru care El l-a trimis (Isa. 55:10, 11). În curând Biserica aleasă și Sămânța spirituală a lui Avraam va fi completată; și atunci Făgăduința lui Dumnezeu pentru Avraam va începe să fie împlinită (Gal. 3:8, 16, 29). Toate familiile pământului vor fi binecuvântate prin Împărăția lui Cristos și prin Biserica Sa.

((500))

„AȘTEAPTĂ PE DOMNUL!”

Ieroboami moderni pot fi găsiți pe tot parcursul istoriei — oameni care, sub masca respectului pentru religie, sunt de fapt politicieni, căutând propriul lor avantaj și fiind dispuși să vândă pe oameni oricărui sistem religios care ar lucra în beneficiul lor. Oricine este familiar cu istoria trebuie să-și dea seama că din religie s-a făcut o mantie pentru tot felul de intrigi politice și întotdeauna, ca în cazul lui Ieroboam, sub pretextul că dau oamenilor mai mari libertăți.

Gândul special pentru oamenii de astăzi este cel care ar fi adus siguranță pentru cele zece seminții din vechime; adică să aștepte ca Domnul să conducă afacerile lor și să-i elibereze din robia regilor în felul Său propriu. Acesta este mesajul Domnului pentru noi acum. Poporul lui Dumnezeu este prevenit să nu folosească arme trupești și să nu se încreadă în astfel de arme din mâinile altora. Încrederea poporului lui Dumnezeu trebuie să fie în Dumnezeu. Ei trebuie să-și dea seama de credincioșia Lui și de adevărul făgăduințelor Lui, care-i asigură că toate lucrurile lucrează împreună pentru binele celor care-L iubesc pe Dumnezeu, al celor chemați potrivit scopurilor Sale. Rom. 8:28.

Acestora Dumnezeu le spune acum, ca în timpurile de altădată: „De aceea așteptați numai, «zice Domnul», „până în ziua când Mă voi scula la pradă: căci am hotărât să strâng popoarele, să adun împărățiile, ca să-Mi vărs indignarea peste ele, toată aprinderea mâniei Mele; căci tot pământul va fi mistuit de focul geloziei Mele.” Acesta nu va fi un foc literal care să mistuie pământul literal, ci un foc simbolic de strâmtorare care să mistuie structura politică, financiară, socială și religioasă a lumii și să-i pregătească pentru marile binecuvântări ale Împărăției lui Mesia. La acestea se face referire în versetul următor, în care Domnul spune: „Atunci (după focul strâmtorării și suferinței naționale) voi da popoarelor buze curate, ca toți să cheme Numele DOMNULUI, ca să-I slujească într-un gând.” Țef. 3:8, 9.

Acele buze (în limba engleză, mesaj — n. t.) curate este ceea ce Biblia numește altundeva susurul (în limba engleză, vocea — n. t.) blând și subțire al lui Dumnezeu, care va fi auzit printre oameni în timpul miei de ani de Domnie a lui Mesia și care va efectua deplina lor eliberare de ignoranță, supersiție și păcat, înapoi la armonie cu Dumnezeu. Și Scripturile spun că oricine din întreaga omenire nu va asculta de acea voce a lui Dumenzeu prin marele Mesia va fi complet nimicit din mijlocul poporului. Fapte 3:19-23.