Vol. 19, Noiembrie-Decembrie 2010, Nr. 1

FURTUNI PE MAREA VIEȚII

A oprit furtuna.” Psalmul 107:29

R 5239 W. T. 15 mai 1913 (pag. 150-151)

Dacă există ceva în lume care-l face pe un om să-și vadă micimea, aceea este o furtună pe mare. Călătorii își dau seama că nici un braț omenesc nu poate calma furtuna. Textul se referă deci la Cel Atotputernic, Tatăl nostru ceresc. Totuși, Tatăl nostru ceresc întotdeauna folosește instrumente. Scripturile ne spun că după ce a creat o ființă importantă, S-a odihnit. Acesta a fost Logosul, Singurul conceput de Tatăl, Întâiul-născut din toată creația (Colos. 1:15; Apoc. 3:14). De atunci toată puterea Tatălui s-a exercitat prin Domnul nostru Isus.

Poate că pasajul din Scripturi folosit de noi ca text n-a fost înțeles pe deplin de către psalmist, de cel care a rostit această profeție. Ca și multe alte scripturi, el are o aplicare specială la Biserica lui Cristos. Apostolul Pavel ne spune că aceste lucruri au fost scrise mai înainte pentru sfătuirea, învățătura noastră (1 Cor. 10:11). Noi credem că aproape toate profețiile recunosc pe Domnul și Corpul Său mai întâi. Au fost permise de Domnul multe furtuni să vină peste mica ceată a urmașilor Lui. Uneori întreaga călătorie a vieții este furtunoasă. Cântăm uneori: Când ne înspăimântă viața”. În epistolele sale, apostolul sugerează că acelora care nu au furtuni, încercări și dificultăți, le lipsește dovada că sunt copii ai lui Dumnezeu; căci Dumnezeu n-ar lucra cu ei în calitate de copiii ai Săi. Evrei 12:7, 8.

Dacă suntem copii ai lui Dumnezeu, avem nevoie de încercări și probe, pentru ca acestea să ne facă potriviți pentru moștenirea sfinților în lumină (Colos. 1:12). În toate aceste experiențe, tendința încercării este să ne ducă mai aproape de Domnul, să ne facă să simțim că avem nevoie de scutul și grija divină. Astfel, din aceste furtuni rezultă o binecuvântare. Nu trebuie să gândim că Dumnezeu produce aceste furtuni, fie literale fie figurative. Satan este marele inamic. Deși furtunile literale se produc prin legi naturale, totuși aparent, ar putea fi o putere exercitată de ființe spirituale care să le producă. În timpul misiunii Domnului nostru, o furtună de acest fel s-a ridicat pe Marea Galileii. Furtuna a fost atât de neașteptată și atât de mare, încât, deși lacul nu este foarte mare, barca părea în pericol de scufundare, și ucenicii, deși pescari cu experiență, erau îngroziți. Isus dormea la capătul bărcii. Ei au venit la El și au spus: Învățătorule, nu-Ți pasă că pierim?”

FURTUNILE SUNT O PROBĂ DE CREDINȚĂ

Satan știa că Isus și ucenicii erau în barcă pe mare. Probabil a gândit că provocând această furtună L-ar putea ucide pe Isus și strica planul Tatălui. Isus a mustrat furtuna. Presupunem că n-ar fi făcut aceasta dacă furtuna ar fi fost provocată de Tatăl. Apoi a aplicat lecția la ucenici, spunând: Pentru ce sunteți așa de fricoși? Cum de n-aveți credință?”

Intenția evidentă a Domnului în faptul că a lăsat furtuna să se dezlănțuie până la acel grad a fost ca să probeze credința ucenicilor, și să dea o lecție așa cum acest text ne dă nouă acum. Îi va face să-și amintească în anii următori, în toate dificultățile lor, fie din cauza imperfecțiunilor lor, fie din cauza imperfecțiunilor altora, sau ca rezultat al lucrării îngerilor căzuți, că toate lucrurile erau sub supraveghere divină. Să amintim și aceea că noi avem asigurarea că toate aceste lucruri vor lucra împreună spre binele nostru și că odată cu ispita dă și o cale de scăpare, pentru a o putea suporta. 1 Cor. 10:13.

Lucrul aceasta a fost ilustrat prin furtuna pe mare și în actul Domnului de mustrare a furtunii. Deci, dacă avem încercări și dificultăți, să strigăm către Domnul — să exercităm destulă credință pentru a striga către El. Să nu fie acea credință oarbă care ar spune: Orice mi-a rânduit soarta, aceea este partea mea; și nu există scăpare”. Aceasta din urmă este starea păgânilor, dar nu este așa cu noi. Domnul permite furtunilor să ne apese tot mai mult, astfel încât să strigăm către El. Atunci El ne va asculta și ne va da eliberarea necesară. Poate nu va da întotdeauna o eliberare rapidă, dar va da o cale de scăpare pentru noi. Trebuie să ne amintim de asemenea că El lucrează cu Noua Creatură. Aceste furtuni pot fi chiar înăuntru, în propria noastră persoană — furtuni de patimă, de mânie, de resentimente. Pe acestea nu trebuie să le permitem să continue; ci trebuie să strigăm după ajutorul Domnului, pentru a putea ieși învingători din aceste furtuni — încercări.

O MARE FURTUNĂ DE MÂNIE VINE

Această întâmplare de pe Marea Galileii ilustrează ceea ce face Domnul pentru Biserică acum și ce va face în viitor pentru lume. El intenționează să elibereze întreaga lume din păcat și moarte, care au avut o lungă domnie, de șase mii de ani. Această perioadă a fost o furtună continuă, ocazional cu momente scurte de liniște. Între timp lumea primește anumite lecții mari în privința nevoii de armonie cu Dumnezeu. Curând vor ajunge să înțeleagă și vor aprecia mult importanța de a fi în deplin acord cu Dumnezeu și foarte ascultători de conducerea divină. Astfel se pune o piatră de temelie în educația lor pentru Veacul viitor.

În fine, această furtună de pe Galileea pare să ilustreze foarte clar marele timp de strâmtorare cu care se va sfârși acest Veac. Atunci domnia lui Satan va înceta și domnia lui Mesia va începe. Nu trebuie să gândim că Împărăția lui Isus face să se întâmple marele timp de strâmtorare. Ideea scripturală pare mai degrabă a fi că Cristos în prezent lucrează cu Biserica, și că odată cu completarea Bisericii, odată cu glorificarea ei, Împărăția lui Cristos va fi stabilită. Această Zi de Necaz va fi în mod mai special Ziua lui Iehova. În aceasta va fi implicată Dreptatea divină.

Nu vrem să spunem însă că este exclus Domnul Isus, căci El este factorul principal în tot ce face Dumnezeu. Dar când va veni Împărăția lui Mesia, ea va exercita putere restrictivă — va înjosi pe cei trufași, va face ca mânia omului să-L laude pe Dumnezeu. Această mânie a omului va aduce un timp de strâmtorare cum n-a fost de când sunt popoarele”. În unele ilustrații scripturale aceasta este reprezentată ca un vârtej de vânt, iar în altele este reprezentată ca un mare val distrugător — marea și valurile vor urla. Apoi, în mijlocul unei mari furtuni, care va fi suficientă pentru a distruge toată structura umană, Împărăția lui Mesia va fi instaurată. Ea va face să înceteze războaiele. Satan va fi legat. Lumina cunoștinței slavei lui Dumnezeu va umple pământul. Și va veni comoara tuturor neamurilor”, și aceasta se va recunoaște prin faptul că furtuna se va liniști, prin această Împărăție a lui Mesia. Hagai 2:7.