Pagina 73

PREDICA DE LA CINCIZECIME

Numai cei doisprezece au fost rânduiți pentru funcția de apostoli, ca să fie purtătorii de cuvânt ai lui Isus către Biserică. Deciziile lor urmau să lege pe pământ ce este legat în cer și să dezlege pe pământ ce este dezlegat în ochii lui Dumnezeu. Nici chiar aceștia n-au primit aprobarea Tatălui ceresc până la Cincizecime, când au primit Spiritul sfânt. Din punct de vedere scriptural nimeni nu este autorizat să propovăduiască sau să învețe decât cel care a primit Spiritul lui Dumnezeu. Oricine a primit acest Spirit are autoritate divină de a propovădui, cu totul independent de rânduirile pământești. Isa. 61:1.
Acesta este, după cum ni se spune, sensul cuvintelor profetice în privința lui Isus, Capul, și a Bisericii, corpul Său: „Duhul Stăpânului DOMNUL este peste Mine, căci DOMNUL M-a uns să aduc vești bune celor blânzi”. Toți câți au primit această ungere divină au însărcinarea divină să propovăduiască veștile bune. Oricine n-a primit această autoritate cerească, nu poate fi un ambasador divin.
În împlinirea cuvintelor lui Isus, „Îți voi da cheile împărăției”, Sf. Petru a folosit două chei simbolice în legătură cu Evanghelia: prima la Cincizecime, ca să deschidă tuturor evreilor ușa invitației pentru a deveni membri ai corpului lui Cristos, Biserica, prin conceperea Spiritului sfânt. După trei ani și jumătate a folosit cealaltă cheie, ca să deschidă ușa pentru neamuri. Corneliu a fost primul păgân admis ca membru în Cristos.
Mii dintre evreii cei mai evlavioși, în ascultare de porunca lui Dumnezeu, veneau an de an la Ierusalim să sărbătorească Cincizecimea. Mii de astfel de oameni au fost atrași de propovăduirea de la Cincizecime și au dus binecuvântarea și iluminarea primită de ei în toată lumea.
Dar va mai fi încă o binecuvântare a Cincizecimii. Numai servitorii speciali ai Domnului au parte de prima binecuvântare și obțin Împărăția. Sub Împărăția lui Mesia, Spiritul lui Dumnezeu va fi turnat peste toată carnea. Ei vor vedea ceea ce au profețit profeții din vechime. Ioel 2:28, 29; Fapte 2:16-18.