((249))

Împăcarea omului cu Dumnezeu - Studiul X
Spiritul unei minți sănătoase

> Spiritul lui Dumnezeu din poporul Său scoate afară spiritul fricii — Omenirea în general este nesănătoasă mintal și fizic — Sensul în care Spiritul sfânt este spiritul minții sănătoase — Operațiile care produc acest rezultat — Dovezile Spiritului unei minți sănătoase

„Dumnezeu nu ne-a dat un duh de frică, ci de putere, de dragoste și de chibzuință.” 2 Tim. 1:7.

POTRIVIT tuturor legilor limbii, spiritul fricii este pus aici în contrast cu un alt spirit. Dacă spiritul iubirii, al puterii, al minții sănătoase ar fi o persoană sau trei persoane, atunci ar exista toate motivele ca Spiritul fricii să fie considerat o altă persoană. Falsitatea unui astfel de argument este atât de evidentă încât n-are nevoie decât de o simplă declarație pentru a-i dovedi netemeinicia.

În măsura în care cei din poporul Domnului sunt umpluți cu Spiritul sau influența Sa sfântă și sunt dezvoltați sau lărgiți tot mai mult de el, ei au tot mai puțin din spiritul fricii. La un creștin, spiritul fricii este spiritul îndoielii și marchează o lipsă de credință, o lipsă de Spirit sfânt. Spiritul fricii este o sursă rodnică a răului în chestiunile spirituale, în fiecare aspect al creșterii creștine, individual și ca Biserică; și de asemenea este strâns legat de slăbiciunea și incapacitățile fizice. Copilul lui Dumnezeu care este umplut de Spirit sfânt este un uriaș în comparație cu eul său natural; fiindcă el și-a liniștit temerile, și-a stabilit inima, și-a înrădăcinat și întărit credința și și-a ancorat sigur și stabil sufletul înăuntru vălului. Astfel el este ferit de a fi împins pe stâncile dezastrului când predomină vânturile furtunoase ale necazului. Spiritul sfânt este astfel o putere pentru cei care-l posedă, producând adesea uimire vrăjmașilor lor.

((250))

Noi nu pretindem că Evanghelia lui Cristos are trecere la cei cu o minte puternică și la cei cu un corp puternic, și de aceea cei care sunt ai Săi sunt puternici; tocmai dimpotrivă, noi susținem că în realitate, precum și prin mărturia scripturală, Evanghelia lui Cristos are trecere de obicei la cei mai slabi, care-și simt slăbiciunea și care-și dau seama mai mult decât cei mai tari că au nevoie de ajutor. Totuși, influența transformatoare a Spiritului sfânt asupra celor care-l primesc este astfel încât în slăbiciunea lor ei sunt întăriți. Lucrurile slabe ale acestei lumi sunt făcute puternice prin Dumnezeu (prin Spiritul, puterea lui Dumnezeu), pentru dărâmarea întăriturilor erorii și păcatului și pentru îndurarea unei lupte bune ca soldați buni ai Domnului Isus Cristos, spre marea surprindere a celor care le sunt superiori din punct de vedere natural. 1 Cor. 1:27; 2 Cor. 10:4; 2 Tim. 2:3, 4.

Acest lucru a fost adevărat în trecut, când cei slabi au îmbrățișat cauza lui Cristos și au fost fermi chiar până la sfârșitul vieții, ca martiri, îndurând neclintit încercări și dificultăți în fața cărora cei mai tari din lume au pierdut curajul. Și același lucru este încă adevărat despre aceeași clasă, căci chiar dacă aspectele specifice ale persecuțiilor sau schimbat mult, totuși este necesar să „ne luăm partea noastră la suferință ca buni ostași” și să ne „dăm viața pentru frați”; iar lucrurile slabe din lume, da, cele care nu sunt, pe care le-a ales Dumnezeu, fac încă de rușine înțelepciunea și puterea acestei lumi. 1 Cor. 1:27, 28.

Spiritul lui Dumnezeu în noi nu este numai un Spirit de putere, ci și un Spirit de iubire, zice apostolul. Iubirea menționată aici nu este iubirea naturală posedată într-o anumită măsură de toată omenirea, chiar și de creația animală — în mare măsură un spirit de egoism. În cei care primesc Spiritul sfânt al iubirii, această iubire naturală trebuie să se intensifice, să se lărgească, să se adâncească, să-și piardă tot mai mult caracteristicile egoiste și să devină o iubire generoasă, o iubire sacrificatoare de sine, nu bazată pe egoism, ci pe principiile dreptății, ale adevărului, ale bunătății, și pe posesia ((251)) în general a Spiritului, a dispoziției lui Dumnezeu. Și acest Spirit al iubirii trebuie să continue, crescând și prisosind tot mai mult până când va veni ceea ce este desăvârșit, iar ceea ce este în parte se va sfârși. 1 Cor. 13:10.

Nu există o manifestare mai minunată a Spiritului sfânt în poporul Domnului decât aceea pe care apostolul o numește în textul nostru „Duhul chibzuinței” [minții sănătoase — subsol, n. e.]. Poporul Domnului, de la natură, nu este mai sănătos la minte decât oamenii din lume. Chiar dimpotrivă. După cum am văzut deja, tendința Evangheliei este să atragă pe cei mai imperfecți, care-și dau seama de neputința lor și de nevoia lor de har și de putere de sus, mai degrabă decât să influențeze pe aceia care au o minte mai puternică și mai sănătoasă — care, comparându-se cu alții, au un spirit sau o minte satisfăcută de sine, autoîndreptățită.

Dar, ori de câte ori Adevărul este primit în inimi bune și oneste și produce roadele sale legitime, iar cei din poporul Domnului devin părtași ai Spiritului Său sfânt, fie că sunt tari sau slabi în mod natural, prin aceasta ei obțin „Duhul unei minți sănătoase” — judecata lor este mai clară, mai adevărată, mai demnă de încredere decât înainte; fiindcă ei au în fața minții lor, întâi de toate, îndrumările explicite ale Cuvântului Domnului în legătură cu ceea ce să facă și ceea ce să nu facă — îndrumări care cuprind aproape fiecare aspect și scop al vieții. Cei care L-au acceptat pe Domnul ca instructor și învățător al lor și care au spiritul Său de supunere la voința Tatălui, au „Duhul unei minți sănătoase”, fiindcă ei nu se încred numai în propria lor judecată, numai în propria lor înțelegere, ci prin supunere la îndrumările Domnului ei sunt apărați în vicisitudinile vieții, de capcanele și dificultățile care vin peste cei care nu au îndrumarea și conducerea înțelepciunii supraomenești.

Ca rezultat al căderii omenirii în păcat și în condamnarea lui, moartea, întreaga lume este nesănătoasă, mintal și fizic — dar în grade diferite, în funcție de circumstanțe și de ereditate. După cum unii sunt mai puțin sănătoși fizic decât ((252)) alții, tot așa unii sunt mai puțin sănătoși mintal decât alții, dar toți sunt nesănătoși, după cum spun scripturile: „Nu este nici un om drept [perfect, sănătos, fie la minte fie la trup], nici unul măcar” (Rom. 3:10). În mod figurat, toți sunt acoperiți de răni, de vânătăi și bube în putrefacție — mintal și fizic (Isa. 1:5, 6). Blestemul păcatului și-a lăsat mâna grea asupra omului întreg — minte și corp.

Este un fapt bine cunoscut că suferința unui membru al corpului cauzează îmbolnăvirea întregului corp, inclusiv a minții. Mintea n-ar putea fi perfect sănătoasă în timp ce ar fi susținută și hrănită de un corp nesănătos. Stomacul deranjat al unui dispeptic are efect direct atât asupra minții sale, cât și asupra întregului organism fizic. Persoana care are plămâni bolnavi nu poate evita un grad corespunzător de afectare mintală; la fel, când alte organe, inima, ficatul, rinichii, sunt bolnave și își împlinesc funcțiile imperfect, efectul este fără îndoială dereglarea sângelui și a sistemului nervos, al cărui centru este creierul. La fel creierul care este hărțuit de durere sau imperfect hrănit prin malnutriție, sau este afectat din cauza nefuncționării organelor secretoare, în mod sigur va fi prejudiciat în toate funcțiile sale diferite; el nu va putea gândi și raționa așa de corect, așa de logic cum poate când este în stare perfectă. Dereglările minții sunt așa de obișnuite, încât cuvântul dereglare nu se aplică decât chiar în cazurile extreme de lipsă a sănătății, de dezechilibru care depășește media. Dar nimeni care are judecată și experiență nu va pune la îndoială aceste concluzii.

Se ridică întrebarea: Cum sau în ce sens primirea Spiritului sfânt de către creștin servește la repararea judecății sale și devine pentru el Spiritul unei minți sănătoase? Răspundem că mintea divină este perfectă, „sănătoasă”, și prin urmare în măsura în care creștinii pot lăsa la o parte propria lor minte sau judecată asupra vreunei chestiuni sau asupra tuturor chestiunilor și pot accepta în locul ei mintea, voința, judecata divină, pentru a le controla viața, în acea măsură ei vor avea spiritul sau dispoziția unei minți sănătoase — mintea lui ((253)) Dumnezeu. Nu vrem să spunem prin aceasta că creierul creștinilor suferă o schimbare sau o inversare a ordinii naturale în funcționarea lui, ci sub conducerea Spiritului sfânt, a Spiritului Adevărului, aceștia învață treptat să-și corecteze erorile de judecată în privința tuturor chestiunilor care le apar în față, să o armonizeze cu învățătura Spiritului sfânt prin Cuvântul lui Dumnezeu. Pentru a ilustra: să presupunem că am avea un ceas care nu arată exact timpul și n-am avea mijloace de reglare; să presupunem de asemenea că am avea în mod frecvent acces la un cronometru de o corectitudine absolută, care ne-ar arăta că ceasul nostru întârzie cu trezeci de minute la fiecare douăzeci și patru de ore, atunci am învăța și cum să-l corectăm, reglându-l la fiecare douăzeci și patru de ore. Mai mult, să-i estimăm eroarea la orice timp din zi. La fel este și cu judecata noastră și cu diferitele chestiuni și afaceri ale vieții: când le măsurăm cu standardul perfect, aflăm că suntem fie prea iuți fie prea înceți, fie prea slabi fie prea tari în emoțiile noastre mintale și fizice. Și în timp ce noi suntem cu totul incapabili să ne schimbăm metodele de gândire și de acțiune așa încât ele să fie perfecte și în deplin acord cu cele ale Domnului nostru Isus, standardul nostru, totuși noi suntem făcuți în stare să ne reglementăm gândurile, judecățile, potrivit standardului pe care-l avem în față, într-un mod și într-un grad pe care aceia care nu au acest standard perfect, sau care nu caută să fie reglați de el, nici nu-l vor aprecia, nici nu vor putea să-l copieze.

Cine n-a observat la prietenii și la vecinii săi (precum și la sine însuși) abundente dovezi ale unei asemenea lipse a sănătății minții încât nu sunt în stare să-și conducă afacerile lăudabil, și care totuși cauzează mare neplăcere prin încercările lor de a conduce afacerile altora? Prin încredere în sine ei judecă pe alții, sunt bârfitori care se amestecă în treburile altora, deși dau dovadă de completă incapacitate de a-și conduce propriile afaceri. Nu este aceasta o dovadă a unei minți nesănătoase — a unei măsuri de boală mintală? Nu găsim noi oare că același principiu, dus până la încă și ((254)) mai mare extremă, se poate observa în cazurile tuturor celor care sunt atât de nesănătoși încât trebuie să fie închiși întrun azil? Fără îndoială, încrederea în sine, dorința de a fi aprobat și frica, sunt bazele tulburărilor mintale la majoritatea celor care sunt închiși în aziluri de boli mintale — multe din restul cazurilor fiind obsesie demonică. Dacă intrăm într-un azil de boli mintale găsim pe unii dintre cei care sunt acolo trudind sub iluzia că sunt bogați, că sunt regi, sau regine, sau nobili, sau prinți, și ca atare sunt plini de mândrie, sunt prea sensibili și se ofensează ușor. Alții au îndurat un rău închipuit și își imaginează că nu sunt suficient apreciați și că prietenii lor caută să-i dea la o parte din cale, de teama influenței pe care o au, sau să le ascundă capacitatea, sau să-i împiedice de a câștiga o avere. Alții, de teamă, își imaginează că fiecare caută să le ia viața, că toată lumea este nebună și numai ei sunt sănătoși; sau că Dumnezeu este împotriva lor, iar soarta lor este chinul veșnic, fiindcă au comis păcate care nu se pot ierta etc.

Toate acestea nu sunt decât extreme ale condițiilor mintale și caracteristici pe care cei ce le observă le pot vedea în jurul lor în fiecare zi în toate profesiile. Tendința lumii și spiritul lumii, cu ambițiile și mândria ei, cu superstițiile, erorile și temerile ei, sunt ca să intensifice aceste condiții naturale; și ca rezultat găsim că boala mintală în forma ei extremă crește rapid în toată lumea civilizată.

Ce le trebuie acestora — ce ne trebuie nouă și întregii lumi — este mintea sănătoasă; dar timpul pentru vindecarea generală a bolilor mintale și fizice a unei lumi întregi prin Marele Medic este Veacul Milenar, când acesta va fi introdus pe deplin; dar veacul acela nu poate fi introdus și ajutorul și binecuvântarea lui nu pot veni până la timpul cuvenit. Între timp însă, Biserica Evanghelică chemată obține, prin Domnul ei și prin Cuvântul Său, Spiritul Său sfânt — Spiritul minții Sale care este același cu mintea sau Spiritul Tatălui. Și în măsura în care fiecare membru își folosește privilegiile sale în ((255)) această privință, el va fi ajutat să treacă peste necazurile naturale mintale și fizice care ne asaltează ca și pe restul omenirii. Cuvântul Domnului prin apostol ne îndrumă astfel: „Eu spun fiecăruia dintre voi să nu aibă despre sine gânduri înalte, mai presus de ceea ce se potrivește, ci să aibă gânduri cumpătate despre sine [nu potrivit cărnii, ci potrivit noii sale naturi], potrivit cu măsura de credință pe care Dumnezeu a împărțit-o fiecăruia” (Rom. 12:3). Pentru mulți este o lucrare de o viață să-și cucerească prea înalta lor apreciere de sine și să obțină Spiritul unei minți sănătoase în privința talentelor proprii, dar în această muncă de corectare a mândriei lor sunt ajutați de cuvintele Învățătorului, care spune: „Ferice de cei blânzi, căci ei vor moșteni pământul”. Sunt ajutați și de cuvintele apostolului care declară că „Dumnezeu stă împotriva celor mândri, dar dă har [favoare] celor smeriți”. „Smeriți-vă deci sub mâna cea tare a lui Dumnezeu, pentru ca, la timpul potrivit, El să vă înalțe”. Mat. 5:5; Iac. 4:6; 1 Pet. 5:5, 6.

Dar, în realitate, Dumnezeu n-a ales mulți mari, mulți înțelepți potrivit mersului acestei lumi și potrivit aprecierii propriei lor înțelepciuni; ci mai degrabă pe săracii acestei lumi, bogați în credință — care nu se încred în înțelepciunea lor, nici în dreptatea lor, ci Îl acceptă pe Cristos ca înțelepciunea lor, îndreptățirea lor, ca tot ce-i al lor.

Tot așa, cei care au „duhul fricii” de asemenea sunt ajutați să-l contracareze prin „Duhul adevărului”, „Duhul dragostei”, dacă-l primesc — deoarece „dragostea desăvârșită izgonește frica” (1 Ioan 4:18). Învățând să-L cunoască pe Dumnezeu prin Cuvântul Său și prin planul generos al veacurilor prezentat acolo, aceasta îndepărtează din mintea lor marea povară a fricii și spaimei care chinuie pe atâția. În locul fricii le dă speranță — o speranță care nu dezamăgește, pentru că dragostea lui Dumnezeu a fost turnată în inimile lor prin Spiritul sfânt — Spiritul unei minți sănătoase.

Astfel și cei care sunt prea umiliți (prea lipsiți de încredere în sine) ca să realizeze ceva în viață, sunt încurajați, ridicați ((256)) și făcuți folositori pentru ei înșiși și pentru alții, prin același Spirit al adevărului care mustră și corectează pe cei prea încrezători, ambițioși, conștienți de sine, mândri. Primii sunt încurajați prin asigurările de ajutor divin; iar ultimii sunt înfrânați, moderați, aduși în supunere și învățați în legătură cu ceea ce este plăcut lui Dumnezeu și folositor pentru ei: după cum spune apostolul: „Dacă cineva [încrezător] socotește că știe ceva [prin propria înțelepciune], încă n-a cunoscut cum trebuie să cunoască” (1 Cor. 8:2). Să ne amintim însă că transformările caracterului nu vin prin aceea că zicem Doamne, Doamne, nici prin aceea că avem o Biblie în posesie, nici prin aceea că ne alăturăm unei organizații omenești numite biserică, ci prin aceea că ne alăturăm lui Cristos și primim de la El Spiritul Cuvântului Său, Spiritul adevărului, Spiritul sfințeniei, Spiritul unei minți sănătoase — Spiritul sfânt al Său și al Tatălui.

Omul care, prin darul lui Dumnezeu și prin acceptarea acestui dar, a ajuns în posesia Spiritului minții sănătoase, are mari avantaje în toate modurile față de restul omenirii, deoarece Spiritul minții sănătoase este un Spirit de înțelepciune. Un astfel de om apreciază mai corect decât alții lucrurile acestei vieți — bogăție, faimă, poziție socială etc. Din acest punct de vedere nou, el vede legate de toate acestea lucruri pe care alții nu le observă. Mintea sa, instruită de Cuvântul Domnului, își dă seama că, chiar dacă ar aduna toată bogăția din lume, n-ar putea lua nimic cu el când moare. El vede că faima este un lucru foarte gol și foarte trecător și că în goana vieții cei morți sunt repede uitați. El vede că societatea este superficială, iar declarațiile ei de stimă etc. sunt adesea nesincere și efervescența ei se termină odată cu moartea — dacă nu chiar mai repede prin dezastru financiar. Ei văd, cum spune lumea, că „jocul [loteria pentru faimă lumească, bogăție și plăcere] n-a meritat osteneala”. Și într-adevăr, din punctul de vedere al bărbatului și femeii medii, viața nu este decât un joc de cărți — este ((257)) nesatisfăcătoare în rezultatele ei, deoarece chiar și pentru cei mai plini de succes ea nu înseamnă în final nimic.

Pe de altă parte, copiilor lui Dumnezeu, concepuți acum de Spiritul sfânt pentru „chemarea de sus” a acestui Veac Evanghelic, li se oferă ceva ce le îndepărtează mintea de la nimicurile și amăgirile ce captivează și adesea înnebunesc mintea omenirii în general. Bucuriile lor sunt mai înalte, ambițiile lor sunt mai înalte — pentru o stare socială mai înaltă, pentru bogății mai mari și pentru o Împărăție — pentru bogății cerești și pentru o Împărăție cerească și eternă. Ambițiile inspirate de aceste făgăduințe cerești sunt ambiții sfinte, pline de îndurare și de roade bune, și acționează pe linia iubirii, în timp ce acțiunile ambițiilor pământești sunt pe linia egoismului.

Bărbatul sau femeia al căror scop se ridică de la aceste jucării, deșertăciuni și ambiții pământești și se fixează pe cele cerești, desigur că au mult mai bune ocazii pentru exercitarea unei judecăți sănătoase în privința tuturor afacerilor acestei vieți prezente — deoarece ei le privesc dintr-un punct de vedere relativ dezinteresat. Unul ca acesta este în lume și este obligat să trăiască și de aceea să se îngrijească de lucrurile necesare, cinstite și cuviincioase în ochii oamenilor; dar fiind ușurat de ambițiile necontrolate după lucruri pământești, el este proporțional eliberat de presiunea avariției, lăcomiei, mândriei etc., și făcut cu atât mai capabil să gândească și să acționeze just și să exercite în mod blând simpatie față de toți. Acest Spirit al minții sănătoase sau această judecată mai bună a creștinului experimentat nu este socotită ca o corectare sau reparare a minții sale pământești sau trupești, ci ca o minte sau dispoziție nouă, concepută în el de sus, prin făgăduințele nespus de mari și scumpe din Cuvântul Domnului (2 Pet. 1:4). El este astfel ajutat datorită dispoziției sale noi, a Spiritului sau dispoziției unei minți sănătoase, a Spiritului sfânt al Domnului. Iar mintea lui va fi sănătoasă în măsura în care ((258)) el primește și se umple cu Spiritul sfânt. Și aceasta va fi repede sau încet, în măsura în care iubirea lui pentru Domnul și pentru dreptatea Sa este fierbinte sau rece.

Domnul nostru a întrebat: „Ce ar folosi unui om să câștige toată lumea, dacă și-ar pierde sufletul [ființa — existența]?” (Mat. 16:26). Un om cu o minte sănătoasă nar schimba cel mai valoros lucru pe care-l are (ființa sa) cu nimic — bogăție, faimă sau funcție. Și în măsura în care cineva primește Spiritul minții sănătoase, așa va estima lucrurile. Dimpotrivă, vedem lumea de astăzi făcând contrariul și astfel dovedind nechibzuință mintală. Oamenii recunoscuți ca cei mai înțelepți din lume își cheltuie truda pentru ceea ce nu mulțumește — în acumularea de bogăție, în lupta pentru onoare, stare socială și întâietate, în laudă deșartă și în plăcerile păcatului. Chiar dacă n-ar exista o viață viitoare, toți cei care au Spiritul minții sănătoase pot vedea că astfel de căi sunt neînțelepte; căci majoritatea își petrece viața prezentă pregătindu-se pentru a se bucura și apoi cade în moarte, dându-și seama că n-a obținut ce a căutat — și că bogăția sau faima pe care o lasă în urmă se va risipi repede, sau dacă nu se va risipi, va rămâne un monument al nebuniei, avariției și nechibzuinței minții lor.

Viața lumii, lipsită de scopuri și ambiții raționale, este ceea ce apostolul numește „felul deșert [neroditor] de viețuire [viață] pe care l-ați moștenit de la părinții voștri” (1 Pet. 1:18). Obiceiul de a munci pentru obiective nevrednice este ereditar; oamenii nu se opresc să se gândească la această chestiune, ci calcă în făgașele în care au călcat părinții lor. Dar apostolul arată că schimbarea căii noastre este fiindcă noi am aflat că am fost răscumpărați cu sângele prețios al lui Cristos. Noi am descoperit prin Cuvântul harului că mersul lumii este deșert și că toți urmează calea deșartă din pricina depravării — a nechibzuinței minții lor prin cădere — și aflând despre marea cumpărare ne ((259)) consacrăm cu bucurie Celui care ne-a răscumpărat și primim din Spiritul Lui — Spiritul minții sănătoase.

Dacă viața actuală este privită din punctul de vedere al Spiritului sfânt, prezentat în Cuvântul sfânt, se vede că ea este numai o perioadă de școală, o pregătire pentru o viață viitoare pentru toți cei care văd premiul și aud „chemarea”. Totuși, numai cei care au ochii deschiși și care văd dinăuntru își pot da seama cât de neînțeleaptă este calea majorității, care, departe de a-și înfrâna înclinațiile egoiste și de a-și cultiva elementele mai nobile și mai adevărate ale naturii lor decăzute, în multe cazuri își subminează caracterul, plecând din lume la moarte mai slabi în caracter decât când s-au născut în ea, adesea cu o moștenire de slăbiciune care se transmite și asupra urmașilor lor.

Pe de altă parte, în timp ce Cuvântul lui Dumnezeu și Spiritul sfânt al acestui Cuvânt ne limitează ambițiile pentru bogății pământești și ne asigură că „iubirea de bani este o rădăcină a tot felul de rele” (1 Tim. 6:10), acestea ne apără de extrema cealaltă, de lenevie, de indolență — învățând că fiecare trebuie să se îngrijească de ceea ce este bine înaintea tuturor oamenilor și mai cu seamă de ceea ce este necesar propriei case. Ele ne îndeamnă: „în activitate, nu fiți leneși; în duh, fiți fierbinți, slujind Domnului” (Rom. 12:11). Astfel, cei care au Spiritul Domnului sunt păziți de nechibzuința celor care-și petrec viața cu „grebla de gunoi” a lui Bunyan, adunând comori fără valoare reală; ei sunt de asemenea păziți de nechibzuința indolenței și sunt îndemnați să fie energici în toate serviciile bune, care vor fi de folos omenirii și care vor avea aprobarea divină și vor fi acceptate ca un serviciu „făcut Domnului”, care va avea răsplata Lui abundentă în viața veșnică.

Spiritul minții sănătoase vede în viața prezentă ocazii pentru obținerea bogățiilor de caracter, a bogățiilor de har, și pentru adunarea comorilor pe care nici molia, nici rugina nu le strică, dar care vor fi durabile — bucurii veșnice. Nu ((260)) înseamnă că Spiritul minții sănătoase ne conduce să trăim în viitor, să neglijăm prezentul: mai degrabă el trăiește înțelept în prezent, având în minte viitorul.

Spiritul minții sănătoase lărgește și adâncește caracterul pe toate liniile lui bune; el ajută pe posesorul lui să aibă vederi corecte nu numai despre sine, ci și despre tovarășii săi în degradare, și îi lărgește compătimirea. El își dă seama de deteriorarea minții și corpului său prin cădere, și de nevoia sa de milă și corectare folositoare, precum și de deranjamentul asemănător al întregii omeniri și de nevoia generală de simpatie și ajutor spre corectare. Pe măsură ce învață să îndrepte deficiențele și inegalitățile minții sale, el compătimește mai mult cu alții care sunt fără acest principiu reglator, fără acest Spirit al minții sănătoase, și care sunt împiedicați să-l accepte, datorită împotrivirii Adversarului, „dumnezeul veacului acestuia”, care le orbește mințile celor care nu cred, pentru ca nu cumva lumina bunătății divine, în fața lui Isus Cristos, să strălucească în inimile lor și să le aducă Spiritul unei minți sănătoase. 2 Cor. 4:4.

Pe măsură ce el se dezvoltă în acest Spirit sfânt al înfierii sale, o „creație nouă în Hristos Isus”, prin acțiunea lui, acesta devine din ce în ce mai răbdător, mai compătimitor, mai generos, mai iubitor — mai asemenea lui Dumnezeu. Iar aceste însușiri bune ale caracterului vor afecta nu numai faptele exterioare ale vieții sale, ci și cuvintele și gândurile sale. În măsura în care Spiritul său sfânt dezaprobă o acțiune rușinoasă, necinstită, în aceeași măsură dezaprobă și un cuvânt rușinos sau necinstit în privința unui prieten sau vecin sau dușman; și la fel dezaprobă chiar și cea mai ușoară nedreptate sau neomenie față de vreunii dintre aceștia.

De aceea, treptat dar sigur, Spiritul minții sănătoase va face din soț un soț mai bun, din tată un tată mai bun, din fiu un fiu mai bun, din soție o soție mai bună, din mamă o mamă mai bună, din fiică o fiică mai bună. Va face aceasta, deoarece ((261)) baza gândului, cuvântului și conduitei s-a schimbat de la egoism la iubire. Cel care este stăpânit de Spiritul minții sănătoase, Spiritul sfânt, Spiritul iubirii, pe măsură ce va intra în posesia lui, va fi mai puțin pretențios în privința drepturilor, privilegiilor și preferințelor sale și mai plin de considerație pentru drepturile, sentimentele și preferințele altora. Desigur, voia Domnului este întâi, dar după ce va dori să fie plăcut Domnului, va dori să fie plăcut și altora cu care ar putea veni în legătură, în special celor din familia sa; și în armonie cu această dorință de a servi și a fi plăcut mai întâi Domnului, apoi familiei Domnului și tuturor oamenilor după cum ar avea ocazia, vor opera gândurile sale, vor fi îndrumate și reglate cuvintele sale și se va forma conduita sa.

Aceasta nu înseamnă că bărbatul sau femeia care a primit Spiritul minții sănătoase va fi prin aceasta cel mai bun soț, cea mai bună soție, cel mai bun frate, cea mai bună soră, cel mai bun tată, cea mai bună mamă, în toate amănuntele; pentru că, după cum am sugerat deja, misiunea Evangheliei lui Cristos, în efectele ei asupra lumii civilizate, este să aibă trecere la lucrurile neînsemnate ale acestei lumi, la lucrurile care nu sunt (de valoare), și să le ridice pe acestea în măsura în care ei se consacră Domnului și primesc Spiritul minții sănătoase. Unii, dimpotrivă, au fost născuți în familii mai bune, pe un plan mai înalt, sunt mai înclinați spre siguranță de sine și refuză ajutorul oferit de Domnul. Aceștia pot fi soți nobili, soții nobile, copii nobili, părinți nobili fiindcă s-au născut în familii mai bune, fiindcă au moștenit de la părinții creștini o minte mai echilibrată și o înțelepciune mai mare. Dar dacă aceștia nu-L acceptă pe Mântuitorul și oferta unei minți noi, ei vor degenera fără îndoială, iar bunătatea, blândețea lor etc. vor deveni mai mult o chestiune de formă exterioară, acoperind un egoism interior, care mai curând sau mai târziu va da roade în urmașii lor, ducându-i iarăși pe un plan inferior.

((262))

Ideea pe care dorim s-o fixăm este că indiferent pe care plan al decăderii, imoralității sau lipsei de înțelepciune mintală ar găsi adevărul și harul lui Dumnezeu pe un bărbat sau pe o femeie, acesta i-ar ridica și i-ar face mai nobili, mai curați, mai buni, mai blânzi, mai atenți față de alții — în măsura în care el sau ea ar primi această minte nouă, acest Spirit al minții sănătoase.

Nechibzuința minții umane în general este ilustrată în chestiunea înmulțirii nesocotite a rasei umane. Ea se înmulțește aproape fără a ține seama de legile sănătății și aproape fără nici o prevedere pentru întreținerea cuvenită a urmașilor, și încălcând complet legile naturii, recunoscute în creșterea animalelor inferioare, a vitelor, a oilor, a cailor, a câinilor. Nu este de mirare că apostolul îndeamnă pe credincioși la exercitarea minții sănătoase în folosirea celei mai înalte puteri naturale a omului, procrearea, zicând: „Soților, locuiți cu ele potrivit cunoștinței” (1 Pet. 3:7). Dacă acest sfat ar fi urmat, dacă Spiritul minții sănătoase ar stăpâni, cu cât mai multă atenție ar arăta soții cu adevărat iubitori delicatelor și împovăratelor lor soții — tratându-le conform cunoștinței.

Dar numai robii și roabele Domnului au primit până acum acest Spirit sfânt al lui Dumnezeu — acest Spirit al minții sănătoase. Mulțumim lui Dumnezeu că timpul este aproape, când prin slujirile acestor robi și roabe, glorificați și împuterniciți împreună cu Împăratul slavei, întreaga omenire va fi binecuvântată și Domnul va turna Spiritul Său sfânt, Spiritul minții sănătoase „peste orice făptură”.