NAȘTEREA MIRACULOASĂ A LUI ISUS

R5767 W. T. 15 septembrie 1915 (pag. 279-280)

Nu este un lucru ciudat ca oamenii să pună la îndoială învățătura Bibliei cu privire la nașterea miraculoasă a lui Isus. Voltaire, Paine, Ingersoll și alții au negat-o. Nu punem la îndoială nici dreptul Rev. Dr. Aked și al altora de astăzi să ridice aceleași argumente. Trăim într-o țară liberă. Sinceritatea în zilele noastre nu trebuie să ducă pe nimeni la rug. Ne bucurăm de aceste libertăți.

Dar suntem surprinși că Dr. Aked susține totuși că este creștin și încă deține păstoria unei biserici creștine, în timp ce neagă însăși temelia religiei creștine. Uimirea noastră crește când aflăm că după ce și-a recunoscut deschis necredința, el a fost ales conducătorul Federației Bisericilor din San Francisco.

Gândiți-vă la însemnătatea voturilor a mai mult de trei pătrimi din acea Federație (78), fiind de acord că Isus n-a fost născut supranatural! Mai puțin de o pătrime din acești federaționiști (22) cred în doctrina fundamentală a creștinismului!

Putem auzi pe acești domni învățați cum protestează, spunând, „Pastore Russell, ar trebui să-ți dai seama că există două creștinătăți în zilele noastre. Noi aparținem celei mai noi și mai largi, care are sprijinul tuturor colegiilor. De aceea noi avem primii dreptul de a ne numi „creștini”. Opinia veche, pe care tu o susții, are doctrinele degradării umane — a unei sentințe divine care trebui satisfăcută prin moartea unui Mântuitor perfect, fără păcate. Noi „moderniștii” susținem totuși pe Cristos, dar ca un mare Învățător — nu ca Răscumpărător. Vechea ta vedere are de-a face cu păcatul personal. Vederea noastră mai nouă, mai largă, are de-a face cu păcatele naționale și civice, cu vindecarea lor și cu o evoluție treptată a rasei spre perfecțiune și viață veșnică — numai cei mai potriviți supraviețuind.

O responsabilitate a slujirii

Dacă numărul și influența ar fi singurele criterii după care să se deosebească creștinii, am putea fi forțați să încuviințăm acest punct. Dar nu sunt. Creștinismul a fost stabilit de Isus și de apostolii Săi. Necredința unora puțini sau mulți nu poate schimba creștinismul. Dacă ne vom dovedi opiniile, sperăm că cei 78 de credincioși în creștinism (?) din colegii își vor da seama că păstrând numele de creștini și deținând păstorii în bisericile creștine, navighează sub un steag fals și că ar trebui să demisioneze sau să-și convingă congregațiile să se unească împreună cu ei sub un nume nou, cum ar fi „umanitariști”.

Numai a susține câteva din învățăturile lui Isus, cum ar fi Regula de Aur, în timp ce resping celelalte învățături ale Lui, nu i-ar da nimănui dreptul la numele de creștin. Platon, Confucius și alți înțelepți au exprimat unele învățături pe care le aprobăm. De ce să nu le adoptăm numele? Pentru motivul că ei sunt mai puțin populari în zilele noastre?

* * *

Dr. Aked admite că Sf. Matei dă genealogia lui Iosif, care L-a adoptat pe Isus ca și copilul său — fiu prin putere divină al soției sale fecioare. El admite că Sf. Luca dă genealogia Mariei, mama lui Isus. Admite de asemenea că Evanghelia Sf. Ioan vorbește despre existența preumană a lui Isus.

Dar Dr. Aked cere dovezi că Isus Însuși a pretins că S-a născut miraculos. El declară apăsat că Sf. Petru nu se referă niciodată la aceasta. Triumfător indică spre Epistolele Sf. Pavel, care n-ar învăța că Isus a fost o Persoană supranaturală. Cineva ar putea presupune, citind declarația Dr. Aked, că el crede pe deplin și susține toate învățăturile lui Isus, ale Sf. Petru și ale Sf. Pavel și că, dacă ei ar fi spus despre nașterea miraculoasă, el ar fi un credincios sincer în aceasta și un susținător al ei. Să vedem! Să dăm doctorului Aked și celor 78 de susținători ai lui dovada erorii lor și să acceptăm Biblia. „Dragostea speră totul!”

Biblia stă împreună sau cade împreună ca întreg. Planul ei de mântuire, format din învățăturile lui Isus, ale apostolilor și ale profeților, nu poate fi acceptat în parte și respins în parte. Dacă Isus și apostolii Săi au învățat că El a avut o naștere specială cu un scop special și aceasta n-ar fi adevărat, atunci ei ar fi niște amăgitori răi. Atunci nici un cuvânt de-al lor n-ar trebui acceptat sau crezut. A-L numi pe Isus Marele Învățător și apoi a spune că baza învățăturii Lui e falsă, inconsistentă, ar implica aprobarea falsității.

MĂRTURIA SF. PETRU

Învățătura lui Isus a fost mai cu seamă prin inducție. El fusese deja cu ucenicii și făcea minuni probabil timp de doi ani înainte de a-i întreba, „Dar voi cine ziceți că sunt?” Când Sf. Petru s spus, „Tu ești Hristosul, Fiul Dumnezeului celui viu”, Isus a răspuns, „Nu carnea și sângele ți-au descoperit lucrul acesta, ci Tatăl Meu care este în ceruri”. Mat. 16:15-17.

Oare nu și-a declarat atunci Sf. Petru credința că Isus era Fiul lui Dumnezeu — nu fiul lui Iosif? Și oare n-a aprobat Isus aceasta și nu S-a referit la Tatăl ceresc, nu la unul pământesc?

Ce a vrut Isus să spună când a declarat, „Înainte de Avraam sunt Eu”? Prin inducție El a spus despre o existență preumană — sau a înșelat! La fel S-a rugat Tatălui, „Și acum, Tată, preamărește-Mă la Tine Însuți cu slava pe care o aveam cu Tine înainte de a fi lumea”. (Ioan 8:58; 17:5) Dacă nu avea o existență anterioară, ci a fost născut ca alții, cuvintele Sale erau înșelătoare. A fost Marele Învățător marele înșelător?

Isus le-a spus iarăși ucenicilor Săi despre înălțarea Sa unde fusese înainte. Dacă n-ar fi avut o existență anterioară, dacă n-ar fi avut o naștere specială, cum am putea înțelege cuvintele acestea decât ca înșelătoare? La ((438)) fel Isus S-a referit la Sine ca fiind „Pâinea care s-a coborât din cer”. Ioan 6:62; 32-35, 41.

Cu siguranță Isus a fost născut miraculos, ori altfel El ar fi fost cel mai mare și cel plin de succes dintre toți înșelătorii, și de aceea cel mai rău dintre toți înșelătorii. Fiecare să-și facă alegerea. Nu există cale de mijloc.

OPINIA SF. PAVEL

După ce am auzit de la Isus și de la Sf. Petru, să ascultăm ce spune Sf. Pavel. Care este forța sau semnificația declarației Sf. Pavel că Isus este „Cel Întâi-născut din toată creația” și că „prin El au fost create toate lucrurile, cele care sunt în cer și cele care sunt pe pământ, cele care se văd și cele care nu se văd ... toate lucrurile au fost create prin El și pentru El ; El este înaintea tuturor lucrurilor și prin El sunt toate lucrurile” (Col. 1:15-17)? Aceste cuvinte ale apostolului sunt cu certitudine în dezacord cu teoria că Isus Și-a început existența la fel ca alții — că El a fost fiul lui Iosif.

Din nou Sf. Pavel scrie, „Domnul nostru Isus Hristos ... măcar că era bogat, S-a făcut sărac pentru noi” (2 Cor. 8:9). Apoi iarăși spune, „El măcar că avea chipul lui Dumnezeu, totuși n-a socotit ca un lucru de apucat să fie deopotrivă cu Dumnezeu, ci S-a dezbrăcat pe Sine Însuși și a luat chip de rob, făcându-Se asemenea oamenilor”. Filip. 2:6, 7.

Și care este semnificația declarației Sf. Pavel că Isus era „sfânt, nevinovat, fără pată, despărțit de păcătoși” (Evr. 7:26)? Dacă Isus era fiul lui Iosif, El nu era despărțit de păcătoși, ci aparținea aceleiași familii ca toți ceilalți și avea și El nevoie de un Răscumpărător.

DECLARAȚIILE SFÂNTULUI IOAN

În Biserica timpurie toți au crezut declarația lui Isus că El era Fiul lui Dumnezeu, pe care Tatăl L-a trimis în lume pentru a fi Mântuitorul oamenilor (Ioan 3:17). De fapt, această trăsătură a învățăturilor Mântuitorului i-a mâniat în mod deosebit pe evrei, spunând că deoarece El declara că este Fiul lui Dumnezeu, El se stabilea pe un piedestal de onoare, demnitate, glorie, în competiție cu Iehova. La aceasta Isus a răspuns, „Cum ziceți voi Aceluia pe care Tatăl L-a sfințit și L-a trimis în lume: «Hulești!», pentru că am spus: «Eu sunt Fiul lui Dumnezeu?»” Ioan 10:36.

Evanghelia după Sf. Ioan a fost scrisă mai târziu decât celelalte Evanghelii, deci nu mai era necesar ca scriitorul să reia nașterea miraculoasă a lui Isus. Dar era în cel mai înalt grad potrivit ca prin el Dumnezeu să ne dea o informație despre condiția preumană a Mântuitorului. Observați bine caracterul deosebit al cuvintelor apostolului: „La început era Cuvântul și Cuvântul era cu Dumnezeu și Cuvântul era un Dumnezeu. El era la început cu Dumnezeu. Toate au fost făcute prin El și nimic din ce a fost făcut n-a fost făcut fără El. Și Cuvântul a devenit trup și a locuit printre noi (și noi am privit slava Lui, slavă ca a unicului Fiu din partea Tatălui), plin de har și de adevăr”. Ioan 1:1-14.

BAZA DOCTRINEI RĂSCUMPĂRĂRII

Separată de doctrina nașterii din fecioară a lui Isus, teologia Bibliei n-ar rezista nici un moment. Susținerea ei este că sentința divină care a urmat păcatului lui Adam a fost pedeapsa cu moartea. Baza acelei judecății divine este că nici un păcătos nu este vrednic de viață veșnică. Cei șase mii de ani de istorie umană, din timpul lui Adam până acum, demonstrează că omul este incapabil să recâștige perfecțiunea, incapabil să se împotrivească blestemului păcatului și condamnării la moarte — „Cu moarte vei muri”. Gen. 2:17.

Învățătura Bibliei este că Dumnezeu a intenționat această condamnare la moarte cu un scop, așa încât să fie necesară moartea lui Isus. Sf. Pavel așa declară, spunând, „Căci dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit și învierea morților. Și după cum în Adam toți mor, tot așa, în Hristos, toți vor fi făcuți vii, dar fiecare la rândul lui” (1 Cor. 15:21-23). Cu alte cuvinte, dacă Dumnezeu n-ar fi pregătit un Răscumpărător fără păcate și dacă acel Răscumpărător n-ar fi murit pentru păcatele noastre potrivit Scripturilor și n-ar fi înviat din morți pentru îndreptățirea noastră, atunci n-ar fi existat viață viitoare pentru omenire — moartea oamenilor ar fi fost ca a animalelor, fără speranță. N-ar fi fost nici o înviere. Moartea ar fi fost un somn veșnic.

Sf. Pavel accentuează acest gând, declarând că dacă nu există o înviere a morților, atunci toată credința este zadarnică, toată speranța este zadarnică, toată propovăduirea este zadarnică (1 Cor. 15:13, 14). Nimeni nu va pune la îndoială declarația Scripturilor, că întreaga omenire este născută în nelegiuire și în păcat ne-au conceput mamele noastre. Tatăl Adam și mama Eva ne-au dat, ca și copii ai lor, o moștenire de imperfecțiune a minții și corpului și de tendințe păcătoase. Prevederea lui Dumnezeu este ca Cristos să compenseze pentru încălcarea primului Adam și în cele din urmă să fie al doilea Adam care va avea succes, care va da viață veșnică tuturor celor care vor exercita credință ascultătoare în El.

Baza doctrinei restabilirii

Prima ofertă de viață veșnică prin Cristos este în vigoare de nouăsprezece secole; dar puțini au urechi să audă și inimi să înțeleagă. Acestora puțini li se adresează chemarea să părăsească lumea și să devină asociați cu Isus în gloria, onoarea și nemurirea la care El a ajuns. El a ajuns în starea glorioasă pe care o ocupă acum, „mult deasupra îngerilor, stăpânirilor și puterilor”, la dreapta Măririi din locurile înalte, ca răsplată pentru ascultarea Sa de voința Tatălui — ascultare în aceea că a venit în lume, că a suferit credincios încercările slujirii Sale pământești și că în final a murit o moarte de sacrificiu. Sf. Pavel scrie despre El, „Pentru bucuria care I-a fost pusă înainte, a suferit crucea, a disprețuit rușinea și stă la dreapta scaunului de domnie al lui Dumnezeu” (Evr. 12:2). Invitația acestui Veac Evanghelic pentru toți care au urechi de auzit este să urmeze în urmele lui Isus, să devină sacrificatori ((438)) împreună cu El și să se împărtășească de gloria Sa cerească și de Împărăția Sa Mesianică.

Când Biserica va fi toată adunată, atunci va fi stabilită Împărăția lui Mesia, pentru care ne rugăm, „Vie împărăția Ta, facă-se voia Ta precum în cer așa și pe pământ”. Timp de o mie de ani Cristos și Biserica Sa glorificată vor binecuvânta omenirea, ridicându-i la perfecțiune umană, mintal, moral și fizic. Oricine va dori, va putea ajunge la viața veșnică asigurată tuturor prin moartea de sacrificiu a Celui care a fost „sfânt, nevinovat, fără pată și despărțit de păcătoși”, în virtutea nașterii Sale speciale.