Pagina 67

CINA DE AMINTIRE

După cinci zile de la intrarea călare pe asin în Ierusalim când Isus S-a oferit lui Israel ca Împărat, au fost Paștele, simbol al cruțării Bisericii întâilor-născuți.
Isus a fost Mielul lui Dumnezeu care să ridice păcatul lumii. Pentru a face acest lucru, El trebuia să fie Mielul de Paști. Sf. Pavel spune: „Hristos Paștele nostru a fost jertfit. De aceea să luăm parte la sărbătoare”. Isus a mâncat mielul tipic de Paști cu ucenicii Săi. Apoi a luat pâine nedospită și rodul viței, care simbolizau trupul și sângele Său, și a instituit o Cină de Paști antitipică.
Ucenicii urmau să facă aceasta în amintirea morții Sale ca Mielul antitipic. El a spus: „Dacă nu mâncați trupul Fiului Omului și dacă nu beți sângele Lui, n-aveți viață în voi înșivă”. Desigur, ținerea doar formală n-ar însemna nimic dacă aceasta n-ar simboliza experiențele inimii. Urmașii lui Isus trebuie să-și dea seama în inima lor că moartea Lui este prețul de răscumpărare pentru păcatele întregii lumi; că fără aceasta n-ar exista viață veșnică. Astfel de credincioși constituie Biserica întâilor-născuți, care intră în viață înaintea lumii - la Întâia Înviere. Apoc. 20:6.
Sf. Pavel arată un sens încă și mai adânc al Cinei de Amintire. Toți urmașii lui Isus sunt reprezentați într-o singură pâine care se frânge și în părtășia unui singur pahar de suferință, rușine, înjosire și moarte (1 Cor. 10:16, 17). Numai aceștia vor fi membri ai „Corpului” Său glorios, „Profetul” lumii „asemenea lui Moise”. Fapte 3:19-23.
Ucenicii au neglijat spălarea picioarelor unul altuia, și chiar lui Isus. Isus a făcut acest serviciu ca o lecție de smerenie - nu ca un ceremonial. Spiritul lecției este ca noi să ne facem unul altuia orice serviciu posibil, ca „membri” ai lui Cristos. Fapte 9:5; 1 Cor. 12:27.
După Cină Isus a plecat cu cei unsprezece în Ghetsimani, unde Iuda L-a vândut oficialităților cu un sărut. Apoi au urmat scenele memorabile de încheiere a vieții Domnului nostru.