CUVÂNTUL LUI DUMNEZEU, NU AL OMULUI

Căci împărăția lui Dumnezeu nu este mâncare și băutură, ci dreptate, pace și bucurie în Duhul Sfânt.” Rom. 14:17 .

R5096 W. T. 1 septembrie 1912 (pag. 282-283)

Studiul de astăzi ne arată că fariseii de acum optsprezece secole, în timp ce pretindeau că țin cu grijă Legea divină, și în timp ce chiar se lăudau cu credincioșia lor în această privință, se depărtaseră treptat de Cuvântul lui Dumnezeu și deveniseră urmași ai tradiției omenești. Așa este și cu evreii de astăzi. Deși citesc Sfintele Scripturi ale Vechiului Testament, acestea sunt privite ca o Carte sigilată pe care nu o pot înțelege; în loc să se străduiască s-o înțeleagă, ei studiază și își modelează cursul vieții după Talmud. Acesta din urmă conține, după cum se știe, atât afirmații înțelepte cât și neînțelepte, sfaturi sănătoase și nechibzuite; dar potrivit lui își modelează evreii ortodocși sentimentele lor religioase.

Și desigur același lucru este adevărat și despre creștini astăzi. Biblia este autoritatea și standardul recunoscut, dar fiecare denominație de creștini are teoria ei proprie, texte-dovezi proprii, catehismul propriu. Când se citește Biblia, comentariul sau interpretarea crezului acceptat este înaintea minții și o ascunde. Astfel se face că, având Bibliile în mâini și având reverență în inimi, creștinii sunt divizați în șase sute de secte diferite, cu foarte slabă perspectivă de a se uni, fiindcă fiecare insistă asupra folosirii ochelarilor crezului său în studiul Bibliei.

Dacă ar fi cu adevărat înțelepți, n-ar arunca oare toți creștinii la o parte și ar distruge acești ochelari ai crezurilor, care de atâta vreme ne-au separat, au dat o culoare falsă diferitelor pasaje din Cuvântul lui Dumnezeu și au făcut confuzie în mintea noastră în general? N-ar însemna oare că am urma sfatul ceresc și înțelepciunea cerească dacă s-ar lua un curs diferit și ar începe din nou un studiu al Cuvântului lui Dumnezeu în lumina care strălucește din fiecare pagină a lui? Desigur că toți vom fi de acord cu aceasta teoretic; atunci nu vom pune acordul și hotărârea noastră în practică?

MÂNCAREA CU MÂINILE NESPĂLATE

Fariseilor nu le-ar fi plăcut nimic mai mult decât să aibă o persoană atât de capabilă ca Isus să fie din numărul lor — să se conformeze obiceiurilor lor și astfel să-i marcheze cu aprobarea Lui. Ei nu puteau să nu remarce caracterul înalt al învățăturilor Lui pe linia Dreptății, Milei și Iubirii. L-ar fi putut ierta pentru unele adevăruri pe care le rostea și care îi făceau să dea înapoi, dacă doar ar fi întărit formalismul lor. De fapt, El nu era pe placul nimănui. Pentru cei necurați, era prea curat; pentru cei gălăgioși și ipocriți, era prea sincer; pentru cei înțelepți în felul lumii, era prea direct, prea cinstit.

În această lecție fariseii au întrebat de ce urmașii lui Isus nu erau instruiți în privința Talmudului — să fie foarte atenți să-și spele întotdeauna mâinile înainte de mâncare, ca o datorie religioasă. Putem fi siguri că Isus n-a lăsat urmașilor Săi nici un exemplu de murdărie sau impuritate. De fapt, știm că în măsura în care adevărul intră în inimă, acesta are un efect de curățare și purificare asupra întregii vieți, asupra întregii persoane — mintal, moral și fizic. La ce se refereau fariseii era o spălare ceremonială, fie că mâinile erau curate, fie murdare — să facă spălarea formală o parte din religia lor. La aceasta a obiectat Isus. El nu putea să învețe astfel pentru că ar fi fost o ipocrizie ceremonială. După cum a spus cu altă ocazie: Aceste obiceiuri ale fariseilor, ale spălării extraordinare a persoanelor lor și a vaselor într-un mod formal și ceremonial, luau mult din timpul lor și erau apăsătoare asupra săracilor, care nu aveau servitori să facă aceste lucruri pentru ei, și nefăcându-le erau considerați necurați, nesfinți, în dezacord cu aranjametele divine, nu erau evrei adevărați.

Răspunzând fariseilor la aceste puncte, Isus le-a zis: Voi sunteți oamenii sfinți menționați de Isaia profetul care zice: „Poporul acesta ... mă cinstește cu buzele, dar inima lui este departe de Mine și frica pe care o are de Mine nu este decât o poruncă a oamenilor învățați”, căci părăsiți poruncile lui Dumnezeu și țineți cu tărie la tradițiile oamenilor.

Isus le-a dat un exemplu, cum ei neglijau poruncile divine în timp ce dădeau atât de mare atenție spălărilor ceremoniale, care erau poruncite, nu de Dumnezeu, ci de Talmud. Ilustrația era că Legea Mozaică poruncea cinstirea părinților și că acela care vorbea de rău pe unul din ei trebuia să fie ucis. Dar această poruncă fusese schimbată de Talmud, și orice om putea fi eliberat în privința părinților săi consacrându-se pe sine și averea sa lui Dumnezeu și folosului religios. Făcând astfel, potrivit Talmudului, acesta era eliberat de orice obligație față de părinții săi. Astfel ei făcuseră nulă și neavenită porunca directă a lui Dumnezeu asupra acestui subiect, ceea ce nu aveau nici un drept să facă.

Acesta era conflictul între învățăturile lui Isus și învățăturile fariseilor. Ambele pretindeau sfințenie și respectarea strictă a Legii divine, dar Isus ținea la Cuvântul lui Dumnezeu și respingea Talmudul, tradițiile Bătrânilor, iar fariseii neglijau Cuvântul lui Dumnezeu și țineau la tradiții. Ce facem noi în calitate de creștini astăzi? „Să ne ținem de Cuvântul adevărat”, „Sfintele Scripturi, care pot ne să dea înțelepciune.” Să cercetăm Scripturile zilnic și critic, și să renunțăm la orice vine în conflict cu ele.

CE ESTE ÎMPĂRĂȚIA LUI DUMNEZEU?

Textul nostru este adesea greșit înțeles, cum că ar însemna că Împărăția lui Dumnezeu constă în dreptate, pace și bucurie în Duhul sfânt. Contextul arată că aceasta este în întregime o idee greșită. Să urmărim contextul și să vedem.

Să ținem minte ceea ce am văzut deja cu privire la Împărăția menționată în Biblie — că este domnia glorioasă a lui Mesia timp de o mie de ani, pentru ridicarea familiei umane, și că în timpul acelei domnii Biserica va fi asociată cu Isus în gloria, puterea și onoarea Împărăției Sale. Chemarea acestui Veac Evanghelic este pentru a alege această clasă a Miresei și pentru a o dezvolta și a o face „vrednică să aibă parte de moștenirea sfinților în lumină”.

Am văzut că în prezent cei chemați — chemați să fie „mireasa, soția Mielului” — sunt Împărăția în embrion sau într-un stadiu nedezvoltat. Acești membri de probă ai Împărăției, ne spun Scripturile, nu sunt sub Legea lui Moise, exprimată în Cele Zece Porunci; ei nu speră la viață veșnică prin ele, ci sunt sub Har — sub un aranjament îndurător pe care Dumnezeu l-a făcut pentru ei prin meritul morții lui Cristos. Sf. Pavel arată că deși aceștia sunt liberi de diferitele porunci ale Legii iudaice, ei nu sunt fără Lege, ci sunt sub marea Lege divină, ca membri ai Corpului lui Cristos. El spune că astfel noi, ca Noi Creaturi, împlinim sensul real al Legii divine când „umblăm nu după trup, ci după spirit”, chiar dacă nu suntem în stare să umblăm pe deplin după spiritul Legii, din cauza slăbiciunilor trupului nostru. Noua Creatură, dorința, este judecată, și nu trupul.

Prin urmare, neamurilor, care au intrat ca membri în Corpul lui Cristos, nu li s-a cerut să se conformeze cerințelor Legii iudaice. De exemplu, un evreu, conform Legii, nu putea să mănânce pește care nu avea solzi, scrumbii etc., nici nu putea să mănânce carne de iepure, nici de porc etc., și în diferite moduri era restrâns și limitat în ceea ce mânca și bea. Dar nici una din aceste restrângeri nu se aplicau la creștinii care veneau dintre Neamuri și care nu fuseseră niciodată sub Legământul Legii.

În textul nostru sf. Pavel îndemna ca aceste libertăți cu privire la ce ar putea mănânca și bea nu trebuiau să fie socotite ca adevăratele binecuvântări ale acestei clase a Împărăției în embrion în viața prezentă. Departe de aceasta; adevăratele binecuvântări ale acestei clase constau în bucuria lor în dreptatea, pacea și bucuria în Spiritul sfânt. Transformați prin înnoirea minții lor, ei au ajuns să aprecieze și să iubească dreptatea și adevărul; lucrurile bune mai degrabă decât lucrurile rele; lucrurile curate mai degrabă decât cele necurate; lucrurile spirituale mai degrabă decât lucrurile pământești; cetățenia lor era acum în cer în loc de a mai fi una pământească. Ei au ajuns să aprecieze „pacea lui Dumnezeu care întrece orice înțelegere”, și regula în inima lor era una a marilor binecuvântări de care s-au bucurat ca membri ai clasei Împărăției în embrion.

„Nu este pace, zice Dumnezeul meu, pentru cei răi.” „Cei răi sunt ca marea înfuriată, care nu se poate liniști.” Pacea noastră cerească și încrederea în Dumnezeu sunt rezultatul unirii noastre cu Cristos ca membri ai clasei Împărăției Lui. Aceasta apreciem noi, și nu în mod special privilegiul de a mânca porc sau vreun alt lucru interzis evreilor. Bucuria în Spiritul sfânt — părtășia cu Tatăl, cu Fiul și cu toți cei care posedă spiritul dreptății — este privilegiul binecuvântat al fiecărui membru al clasei Împărăției în embrion, al fiecărui membru al „bisericii care este corpul lui Cristos”.

Astfel apostolul voia ca ascultătorii lui să prețuiască în mod cuvenit diferitele favoruri pe care ei le-au primit, așa încât, dacă interesele cauzei Domnului sau interesele fraților în Cristos le-ar cere vreodată să se abțină de la libertățile lor cu privire la mâncare și băutură, ei să socotească astfel de lepădări de sine pentru Cristos și pentru frați ca nimic — ca sacrificii pe care ei ar putea să le facă bucuroși, deoarece ele n-ar interveni sau n-ar deranja nici în cel mai mic grad valoarea reală a binecuvântărilor și privilegiilor care sunt ale noastre în Cristos.